Єдиний унікальний номер 243/6500/19 Номер провадження 22-ц/804/2394/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Никифоряк Л.П., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення (справа № 243/6500/19, суддя Мірошиченко Л.Є., повний текст рішення складено 08 липня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду з заявою, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтувавши свої вимоги наступним.

Він народився у період Великої Вітчизняної Війни - 19 березня 1944 року в місті Рангсдорф, Німеччина.

Відповідно до довідки Комітету державної безпеки СРСР Управління по Орловській області за № 10/К-46 від 05 червня 1991 року/ОД-477, його батьки: мати ОСОБА_2 , 1913 року народження, і батько ОСОБА_3 , 1914 року народження в червні 1943 року були насильно вивезені з Орловської області в Німеччину, де по 22 квітня 1945 року знаходилися в одному з таборів передмістя Берліна, працювали на фабриці. Мати з дітьми 29 серпня 1945 року вибула в ОСОБА_4 , а батько був покликаний в Радянську Армію. За вказаний період батьки злочину проти Батьківщини не вчинили.

Згідно з довідкою Міністерства безпеки Російської Федерації Управління по Орловській області від 06 травня 1994 року № 10/47711, що надана ОСОБА_2 , 1913 року народження, ур. д. Зарецька Болховского р-ну, Орловської обл., вона від вересня 1941 року по червень 1943 року дійсно проживала на тимчасово на окупованій території Орловської області. У червні 1943 року була насильно вивезена окупаційною владою в Німеччину, де по 22 квітня 1945 року, тобто по день звільнення союзними військами використовувалася в якості чорноробочої на фабриці міста Рансдорф. У серпні 1945 р повернулася за місцем народження.

В грудні 1945 року його батьки та він у віці 1,5 року були переселені в УРСР для відновлення Донбасу, де продовжили мешкання у місті Горлівка Донецької області.

З 02 листопада 1960 року, у віці 16 років він почав працювати помічником слюсаря трамвайно-тролейбусного управління міста Горлівки Донецької області, де пропрацював до 13 грудня 2007 року - 47 років.

Надати інші документи на підтвердження факту його переселення на територію України не уявляється можливим, оскільки з 13 квітня 2014 року і по теперішній час місто Горлівка Донецької області перебуває в окупації незаконних збройних формувань, а він є внутрішньо переміщеною особою, що мешкає на підконтрольній українській владі території у м. Слов`янську.

Встановлення факту про те, що він, як особа, після 09 вересня 1944 року була переселена на територію України з території інших країн, потрібно йому для отримання пільг, як учаснику війни у вигляді надбавки до пенсії, на які він має право на підставі вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року.

У зв`язку з викладеним, просив суд встановити факт того, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Рангсдорф, Німеччина, є особою, яка після 9 вересня 1944 року була переселена на територію України з території інших країн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги він зазначив, що не має жодного значення і не підлягає доказуванню коли саме він був переселений із території інших країн, аби це повинно статися після 9 вересня 1944 року. Будь-яка особа, яка народилася під час Великої Вітчизняної війни на території іншої держави, але після 9 вересня 1944 року - є учасником війни. (а.с. 39 - 40)

Відзив на апеляційну скаргу заінтересованою особою не надавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Косинський В.І. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 66, 69).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю заявника та представника заінтересованої особи, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Як вбачається з свідоцтва про народження № 16/ НОМЕР_1 , виданого РАЦС міста Рангсдорф, Німеччина, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Рангсдорф. Батьки: ОСОБА_6 , народжена ОСОБА_7 , обидва проживали в м Рангсдорф (а.с.10,11).

Відповідно до довідки Комітету державної безпеки СРСР Управління по Орловській області за № 10/К-46 від 05 червня 1991 року/ОД-477, його батьки: мати ОСОБА_2 , 1913 року народження, і батько ОСОБА_3 , 1914 року народження в червні 1943 року. були насильно вивезені з Орловської області в Німеччину, де по 22 квітня 1945 року знаходилися в одному з таборів передмістя Берліна, працювали на фабриці. Мати з дітьми 29 серпня 1945 року вибула в ОСОБА_4 , а батько був покликаний в Радянську Армію. За вказаний період батьки злочину проти Батьківщини не вчинили.

(а.с.12)

Згідно з довідкою Міністерства безпеки Російської Федерації Управління по Орловській області від 06 травня 1994 року № 10/47711, що надана ОСОБА_2 , 1913 року народження, ур. д. Зарецька Болховского р-ну, Орловської обл., вона від вересня 1941 року по червень 1943 року дійсно проживала на тимчасово окупованій території Орловської області. У червні 1943 року була насильно вивезена окупаційною владою в Німеччину, де по 22 квітня 1945 року, тобто по день звільнення союзними військами, використовувалася в якості чорноробочої на фабриці міста Рансдорф. У серпні 1945 р повернулася за місцем народження.

(а.с.13)

З 02 листопада 1960 року, заявник почав працювати в трамвайно-тролейбусному управлінні міста Горлівки Донецької області, де пропрацював до 13 грудня 2007 року, що підтверджується записами в трудовій книжці.

(а.с. 14-18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14 листопада 1991 року, що видане Відділом РАЦС Центрально - Міського району м. Горлівки Донецької області.

(а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_3 від 06 квітня 1999 року, що видане Центрально-Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки (а.с. 22).

Заявник ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Микитівським Управлінням праці та соціального захисту населення у м. Горлівка Донецької області від 28 квітня 2011 року

(а.с. 23).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 29 серпня 1945 року вибув разом зі своєю матір`ю з міста Рангсдорф, Німеччина до Орловської області, що підтверджується довідками Комітету державної безпеки СРСР Управління по Орловській області за № 10/К-46 від 05 червня 1991 року/ОД-477 та Міністерства безпеки Російської Федерації Управління по Орловській області від 06 травня 1994 року № 10/47711 (а.с .12, 13).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що заявником не було надано жодних доказів на підтвердження того факту, що він є особою, яка після 9 вересня 1944 року була переселена на територію України з території інших країн. Суд установив, що 29 серпня 1945 року він з матір`ю вибув з міста Рангсдорф, Німеччина до Орловської області, а докази переселення його в Україну після 9 вересня 1944 року відсутні.

Крім того, суд не прийняв, як доказ переселення заявника - трудову книжку на ім`я ОСОБА_1 , оскільки вона підтверджує лише трудову діяльність заявника, розпочату ним 02 листопада 1960 року в трамвайно-тролейбусному управлінні міста Горлівки Донецької області, та не підтверджує факт переселення ОСОБА_1 на територію України після 9 вересня 1944 року з території інших країн, який просив встановити заявник в суді.

При вирішенні справи суд посилався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України»( остаточне рішення від 17 червня 2011 року) щодо оцінки доказів, ст.ст. 76, 81 ЦПК України стосовно обов`язку доказування і подання доказів, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, що регулюють питання встановлення фактів в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли по справі, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1

Такі висновки суду є правильними.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження заяви про встановлення факту того, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Рангсдорф р. Німеччина, є особою, яка після 9 вересня 1944 року переселена на територію України з території інших країн, ОСОБА_1 надав до суду свідоцтво свого народження (з перекладом) (а.с. 10, 11), довідку Управління по Орловській області Комітету Державної безпеки СРСР від 05 червня 1991 року № 10/К-46 (а.с. 12), довідку Управління по Орловській області Міністерства безпеки Російської Федерації від 06 травня 1994 року №10/47711 (а.с. 13), які підтверджують, що його батьки були насильно вивезені з Орловської області до Німеччині, де до 22 квітня 1945 року знаходились у трудовому таборі.

Зазначені документи підтверджують, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Рангсдорф, Німеччина, та його мати 29 серпня 1945 року з Німеччини вибула до Орловської області.

Трудова книжка заявника ОСОБА_1 підтверджує трудову діяльність, розпочату 02 листопада 1960 року в трамвайно-тролейбусному управлінні міста Горлівка Донецької області (а.с. 14 - 20).

Інші документі - свідоцтва про смерть батьків також підтверджують відомості щодо настання їх смерті (а.с. 21, 22).

Зазначеним документам суд першої інстанції надав належну оцінку.

Однак, доказів на підтвердження встановлення факту того, що заявник є особою, яка після 9 вересня 1944 року була переселена на територію України з території інших країн, ОСОБА_1 суду не надав, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні його заяви. Апелянт будь-якими іншими належними і допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростував, в апеляційній скарзі зазначив про незгоду з ухваленим судовим рішенням.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на відсутність необхідності доказування факту переселення на територію України з території інших країн, як на підставу для задоволення його заяви, є помилковим, з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу заявника слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя М.С. Будулуца

Судді:

Л.П. Никифоряк

О.В. Халаджи