Справа № 194/110/19
Номер провадження 2/194/112/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2019 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком,-
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком, в якій зазначає, що вона є власником буд. № 25, розташованому по вул. Шевченко в м. Тернівка Дніпропетровської області. У вищевказаному будинку вона зареєстрована та реально мешкає, також в буд. № 25, по вул. Шевченко в м. Тернівка Дніпропетровської області з 23.10.2008 року зареєстрований відповідач, який не є її родичем. Відповідач з моменту реєстрації його в належному їй будинку, тобто з 23.10.2008 року по теперішній час не мешкає, його речей в будинку не має, спроб вселитися відповідач не проводив, оплату за комунальні послуги не здійснює. Позивач також зазначає, що факт не проживання ОСОБА_2 в буд. № 25 по вул. Шевченко в м. Тернівка Дніпропетровської області можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Крім того, позивач вказує, що їй невідомо, де на теперішній час мешкає відповідач. Вона зверталася у телефонному режимі (коли був відомий його номер телефону) до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, але її прохання залишається без уваги з боку відповідача, він не має наміру приїжджати для мети знятися з реєстрації. Також позивач зазначає, що не зняття відповідача з реєстраційного обліку перешкоджає їй реалізувати її право власності на житло, порушує надане їй право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вона позбавлена можливості отримати грошову компенсацію, вугілля на опалення будинку, оскільки для цього необхідно надати довідку про доходи усіх осіб, що зареєстровані в житловому приміщенні, при цьому комунальні послуги відповідач не сплачує, та реєстрація відповідача заважає їй у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити не заперечує проти винесення заочного рішення, від допиту свідків відмовилась (а.с. 27).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 33-35, 39), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи - відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 26, 41), заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, причини неявки суду не повідомив.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 25, розташованому по вул. Шевченка в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою-характеристикою на нерухоме майно, виданою 17.01.2019 року КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації»(а.с. 10).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 19.12.2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, відповідач ОСОБА_2, як квартирант, зареєстрований у житловому будинку № 25 по вул. Шевченка в м. Тернівка Дніпропетровської області (а.с. 9), що також підтверджується також записом № 6 від 23.10.2008 року про реєстрацію за вказаною адресою ОСОБА_2 у домовій книзі (а.с. 12-13).
З акту від 04.01.2019 року, виданого квартальним комітетом № 18 м. Тернівка Дніпропетровської області, видно, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але ніколи за вказаною адресою не проживав, в теперішній час місцезнаходження ОСОБА_2 невідомо (а.с. 11).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірного будинку та може здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований в спірному будинку, однак з 23.10.2008 року в ньому не проживав, не є членом сімї позивача, даний будинок належить позивачу на праві власності, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, сплачений нею судовий збір у розмірі 384,20 грн. та на користь держави у розмірі 384,20 грн..
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 141, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 25 по вул. Шевченка в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Сторони справи:
Суддя: І.С. Солодовник