КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9810/19 Головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «»Спільна справа», про відновлення права спільної сумісної власності на нежитлові приміщення,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Апостолюка О.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ДП «Сетам», ОСОБА_5 , третя особа - ОСББ «»Спільна справа», про відновлення права спільної сумісної власності на нежитлові приміщення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року позовну заяву повернуто заявнику з підстав того, що заяву подано та підписано особою, яка не додала до неї належних доказів наявності повноважень діяти від імені та в інтересах позивача.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, а питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що доданий до позовної заяви ордер на надання правової допомоги, який відповідає типовій формі ордеру, містив оригінал підпису адвоката Апостолюка О.О. та оригінальний відбитку його печатки, тому є належним документом, що підтверджує повноваження представника позивача в розумінні частини сьомої статті 177 ЦПК України.

Оскаржувана ухвала не відповідає вимогам частини першої статті 260 ЦПК України та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що не містить найменування суду, що її постановив та місця в якому її було постановлено, а також у зв`язку з тим, що на гербовій печатці, якою скріплена ухвала та по її тексту вказане найменування неіснуючої судової установи, що в свою чергу не відповідає вимогам Указу Президента України № 449/2-17 від 29 грудня 2017 року та змісту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Документи, які були подані разом з позовною заявою, а саме посвідчений належним чином ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, є належними та достатніми доказами, які підтверджували повноваження адвоката Апостолюка О.О. на підписання позовної заяви від імені позивача, а тому суд першої інстанції повинен був викласти свої сумніви шляхом постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України, а не повертати її на підставі пункту 1 частини четвертої цієї статті ЦПК.

Окрім того, у схожій справі № 755/9809/19 за позовом ОСОБА_1 постановою Київського апеляційного суду від 2 вересня 2019 року було скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви заявнику в зв`язку з ненаданням копії договору про надання правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надісланий відповідачем ОСОБА_2 15 жовтня 2019 року, останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість. Проте даний відзив не може бути прийнятий до розгляду апеляційним судом в силу положень статей 126, 360 ЦПК України, оскільки поданий з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження і в ньому не порушується питання про поновлення такого процесуального строку. У відзиві відповідач лише стверджував, що ним не пропущено строк для подання відзиву з огляду на те, що ухвалу апеляційного суду від 26 вересня 2019 року він отримав 11 жовтня 2019 року, втім це не відповідає дійсності, адже із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали апеляційного суду, в якій строк для подання відзиву встановлено до 11 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 отримав особисто саме 4 жовтня 2019 року.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

За правилом пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не було долучено оригіналу ордеру на надання правової допомоги адвокатом, посвідчення його копії самим адвокатом законом не передбачено, а також не надано договору між адвокатом та клієнтом, згідно із яким суд міг би установити право на підписання адвокатом позовної заяви, оскільки сам ордер не містить обсягу повноважень.

При постановленні ухвали суд першої інстанції керувався постановами Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18 та від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

Однак із таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За правилом частин першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною шостою статті 62 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Частиною четвертою статті 95 ЦПК України визначено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

По своїй суті підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке у даному випадку здійснюється адвокатом Апостолюком О.О.

Згідно із статтею 26 Закону України № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Отже, зазначений Закон № 5076-VIне ототожнює поняття «договір про надання правової допомоги» як підстава для надання такої допомоги та поняття «документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги», які є похідними від укладення договору на надання правової допомоги.

Таким чином, на підставі договору на надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката як представника у цивільному судочинстві видається довіреність або ордер.

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Положення набирає чинності з 12 квітня 2019 року та згідного із пунктами 4-6 цього рішення: дозволено адвокатам України в строк до 1 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону; типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні); визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, та пункту 18 Положення, які діють до 1 січня 2022 року.

Згідно із цим Положенням ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема:

1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);

2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;

3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;

4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;

5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги;

6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;

7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;

8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом;

9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів;

10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань;

11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

За змістом вищенаведеного, ордер є документом, що посвідчує повноваження адвоката із переліком прав, що наведені у цитованій статті 20 Закону № 5076-VI, при цьому пункт 19 цієї статті надає адвокату право посвідчувати копії документів у справах, які він веде.

З матеріалів справи убачається, що до позовної заяви ОСОБА_1 було долучено копію ордеру серії АА № 145578, виданого 27 грудня 2018 року адвокатом Апостолюком О.О. для представництва інтересів останньої у Дніпровському районному суді міста Києва згідно із договором про надання правової (правничої) допомоги № 22/03/2018-02.

Як зазначала позивач, зворотна сторінка ордеру містила напис «Друга сторінка ордеру серії АА №145578 від 27.12.2018 року», вільне місце перекреслено шляхом проставляння латинської літери Z із горизонтальним штрихом поперек літери (?), а знизу написи «адвокат Апостолюк О.О.», «підпис», «27.12.2018 р.» та печатка адвоката. Копія ордеру та його зворотного боку засвідчені написом «Згідно з оригіналом» із підписом, датою та відбитком печатки адвоката.

За пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зазначена норма, в контексті обставин даної справи, підлягала застосуванню у випадку, коли до позовної заяви не додано доказу, який міг би підтвердити повноваження діяти в інтересах позивача чи іншого заявника у справі.

Згідно із частиною сьомою статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

Враховуючи викладене, до позовної заяви було долучено копію ордеру, при цьому перевірка повноважень представника сторони та/або законність документа, виданого на підставі таких повноважень, належить до обов'язку суду. Відтак у разі наявності сумнівів щодо обсягу повноважень представника, суд мав вирішити питання про залишення позовної заяви без руху, а не повертати її заявнику.

Саме таких висновків, залишаючи касаційну скаргу без руху з підстав надання копії ордеру, а не його оригіналу, дійшов Верховний Суд у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18 (провадження № 61-10212ск19), на яку, зокрема, посилався суд першої інстанції.

Отже, районний суд неправильно застосував положення статті 185 ЦПК України та,припустившись надмірного формалізму, дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник - адвокат Апостолюк О.О.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У прохальній частині апеляційної скарги позивач просила скасувати ухвалу суду від 24 червня 2019 року, а питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції, проте положенням статті 374 ЦПК України не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції направлення справ (питань) на новий розгляд до судів першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 про відновлення права спільної сумісної власності на нежитлові приміщення є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній