Справа № 183/1365/19
№ 2-о/183/98/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.
за участі секретаря судового засідання Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новомосковська Дніпропетровської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання,-

встановив:
заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви вказує, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Октябрьське міста Серебрянська Східно-Казахстанскої області Казахської республіки на території колишнього СРСР. Починаючи з жовтня 1981 року разом з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переїхав жити на територію Української РСР в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. З 1986 року по 1989 рік навчався в 48 училищі в м. Новомосковську Дніпропетровської області та проживав в с. Піщанка разом з батьками. В 1987 році отримав паспорт громадянина СРСР у Новомосковському РОВД Дніпропетровської області, НОМЕР_1 . З 07 липня 1989 року по 09 листопада 1989 року працював токарем у Дніпропетровському верстатобудівельному виробничому об`єднанні, звільнений у зв`язку з призовом в армію, що підтверджується трудовою книжкою. На момент зміни паспорту з 13 листопада 1989 року по 15 грудня 1991 року проходив строкову військову службу, був призваний Новомосковським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області. Починаючи з 1987 по 1992 рік не виїжджав за межі України. 09 січня 1992 року після звільнення з строкової військової служби взятий на військовий облік Новомосковським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області та 09 січня 1992 року знятий з обліку. 30 січня 1992 року взятий на військовий облік Темиртауським міським військовим комісаріатом, що підтверджується військовим квитком. З 30 січня 1992 року по 31 жовтня 2016 року працював в м. Темитрау Республіки Казахстан, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. З 02 листопада 2018 року постійно проживає на території України в АДРЕСА_1 . В грудні 2018 року звернувся до Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу встановлення особи, отримання паспорта та набуття громадянства України за територіальним походженням. 26 грудня 2018 року отримав довідку № 1235/8 згідно якої встановлено його особу та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України 24 серпня 1991 року.

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали. Вказали на неможливість підтвердження факту іншим шляхом.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав суду, що заявник ОСОБА_1 є його рідним дядьком, станом на 24 серпня 1991 року останній проживав на території України, в той період проходив строкову службу в лавах радянської армії.

Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, представник заінтересованої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Октябрьське міста Серебрянська Східно-Казахстанскої області Казахської республіки на території колишнього СРСР народився ОСОБА_1 - заявник у справі. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 18 березня 1971 року (а.с.42).

З паспортів громадян України - батьків заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що останні вперше були зареєстровані 05 жовтня 1981 року на території колишньої УРСР в АДРЕСА_2 (а.с.21, 23-24).

З Диплому серія НОМЕР_3 виданого Професійно-технічним училищем м. Новомосковська Дніпропетровської області Української РСР 28 червня 1989 року ОСОБА_1 вбачається, що заявник навчався в даному навчальному закладі у період з 01 вересня 1986 рок по 28 червня 1989 року (а.с.41).

Трудова книжка заявника підтверджує, що заявник 07 липня 1989 року прийнятий на роботу токарем третього розряду дільниці № 61 у Дніпропетровське верстатобудівельне виробниче об`єднання, звільнений 09 листопада 1989 року у зв`язку з призовом в Радянську Армію (а.с.26).

10 листопада 1989 року отримав військовий квиток серія НОМЕР_4 у Новомосковському міському військовому комісаріаті Дніпропетровської області (а.с.32).

Як вбачається з розділу VII Особливі відмітки у військовому квитку ОСОБА_1 12 листопада 1989 року здав паспорт громадянина УРСР серії НОМЕР_5 (а.с.35).

13 листопада 1989 року був призваний Новомосковським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області на строкову військову службу, звільнений в запас 11 грудня 1991 року та направлений до Новомосковського міського військового комісаріату Дніпропетровської області для постановки на військовий облік, став на військовий облік 15 грудня 1991 року (а.с.32).

З 17 лютого 1992 року по 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 здійснював трудову діяльність на різних підприємствах в Республіці Казахстан, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці заявника (а.с.26-32).

28 квітня 2011 року в міністерстві юстиції республіки Казахстан ОСОБА_1 отримав посвідчення особи № НОМЕР_6 дійсне до 27 квітня 2021 року (а.с.40).

Як вбачається з відмітки у закордонному паспорті громадянина Казахстану ОСОБА_1 заявник прибув до України 02 листопада 2018 року (а.с.7-16).

22 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу порушення клопотання про набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з проживанням на території України 24 серпня 1991 року. 26 грудня 2018 року отримав роз`яснення № 1235/8, згідно якого йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України 24 серпня 1991 року (а.с.37-39).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року ( ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України).

За ст.1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено заявником та не спростовано заінтересованою особою, встановлення факту проживання на території України необхідне заявнику для набуття громадянства України та проживання на території держави на законних підставах, оскільки станом на 24 серпня 1991 року він проживав в Україні та з 1987 року в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області проживають його батьки, які є громадянами України.

Отже, факт постійного проживання заявника на території України станом на /до24 серпня 1991 року підтверджується дослідженими судом матеріалами справи та показаннями свідка, необхідність встановлення даного факту підтверджена, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141-142, 206, 258, 259, 264-265, 268, 294, 319 ЦПК України, суд -

вирішив:
заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Реквізити сторін:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Заінтересована особа Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Шевченко, 39; ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в тридцяти денний термін з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.