Справа № 646/8397/18
№ провадження 2/646/820/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - І.М. Шелест,

за участю секретаря - Г.В. Ушакової

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу №646/8397/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 41 500, 00 доларів США та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.01.2017 позивач передав відповідачу в якості позики грошові кошти у загальній сумі 43 000, 00 доларів США. Передача грошових коштів підтверджується двома окремими борговими розписками наданими відповідачем позиваем 15.01.2017, а саме: борговими розписками на суму 33 000, 00 доларів США та на 10 000, 00 доларів США. Позивач свої зобовязання щодо передачі грошових коштів відповідачу у сумі 43 00, 00 доларів США виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобовязання щодо своєчасного поверненя позивачу грошових коштів у повному обсязі не виконав, а лише частково (сплатив 1500, 00 доларів США). Таким чином, загальна сума гршового боргу станом на 27.11.2018 складає 41 500, 00 доларів США. На захист своїх прав щодо повернення грошових коштів позивач 28.03.2017 вручив особисто відповідау лист щодо врегулювання спору, за яким вимагав у відповідача на протязі 30 днів з часу отримання вимоги, повернути грошові кошти. У липні 2017 позивач повторно направив відповідачу претензію з вимогою повернути позичені грошові кошти. Вимогу про повернення коштів відповідач проігнорував та грошові кошти не сплатив. Вказану суму боргу позивач і просить стягнути з відповідача. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позов підтримав, просив стягнути суму боргу 41500, 00 доларів США, саме в іноземній валюті, в якій відповідач отримала позику., проти заочного розгляду справи не заперечував

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання жодного разу не з`явилася, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлялася, шляхом розмішення оголошення на офіційному сайті суду та направлення судових повісток за місцем реєстрації, ніяких клопотань та відзиву на позов - не надходило.

Суд, дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами,

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 15 січня 2017 року ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Пісочинським ВМ Харківського УМВС України в Харківській області 29.04.2004 року, отримала позику від ОСОБА_1 суму у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі доларів США). Зобов`язалася повернути до 31.01.2017 року. (а.с. 5).

Крім того, 15 січня 2017 року ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Пісочинським ВМ Харківського УМВС України в Харківській області 29.04.2004 року, отримала в якості позики від ОСОБА_1 суму у розмірі 10 000 (десять тисяч доларів США). Зобов`язалася повернути до 01.08.2017 року. (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми.

Діюче законодавство України не містить у собі обов`язкових умов, щодо змісту розписки, обов`язкових її реквізитів.

Відповідно до копії паспорта відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії № НОМЕР_1 ) а.с. 11-12.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України на її ім`я (а.с. 12-16)

В свою чергу відповідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

21 жовтня 2019 року позивачем було надано суду оригінали розписок від 15.01.2017 року.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по справі було надано оригінали розписок від 15.01.2017 року, які знаходилась у нього, то дійсно 15.01.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У строк, встановлений у розписці, відповідач грошові кошти не повернув. Вимогу по повернення боргу від 28.03.2017 та 11.08.2017 року не виконав. (а.с. 7-8).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 41 500, 00 доларів США за розписками від 15.01.2017 року.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 8 810, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 76-81, 82, 133, 141, 247, 265, ЦПК України, ст. ст. 10, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідн. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ідн. НОМЕР_3 суму боргу в розмірі 41500,00 (сорок одна тисяча п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідн. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ідн. НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 8 810,00 (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Сторони: Позивач - ОСОБА_1 , ідн. НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 18 листопада 1997 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ідн. НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Пісочинським РВМ ХМУ УМВС України в Харківській області 29.04.2004 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 24.10.2019.

Суддя І.М. Шелест