Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1794/19
Номер провадження: 2/511/689/19
24 жовтня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
представника позивача адвоката Магери Р.Ю.,
представника третьої особи- Прибилова О ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, в якому просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві власності.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому та його брату ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 . Крім них, з грудня 2002 року зареєстрована і ОСОБА_4 , яка у даному будинку з 2003 року не проживає. На теперішній час при оформленні документів щодо реалізації свого права власності в повному обсязі у нього виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном . На теперішній час місце перебування ОСОБА_4 йомуневідомо, тому він не може вирішити питання зняття її з реєстрації з належної йому частки квартири в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.09.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ОД № 542802 від 24.10.2019 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просили суд їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток.
Представник третьої особи Прибилов О.О., який діяв на підставі довіреності № 853/1/02-22 від 08.12.2016 року в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив, що комісією Роздільнянської міської ради дійсно встановлена відсутність відповідача за місцем реєстрації станом на 17.09.2019 року, про що складено відповідний акт.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, представника третьої особи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є власниками кожний Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, серії НВІ 979914 від 13.12.2016 року виданим державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори А.М.Ворсуляк, зареєстрований в реєстрі за № 688. (а.с.4)
Зазначене свідоцтво у встановленому порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75677495 від 13.12.2016 року та № 46146890 від 13.12.2016 року. ( а.с.5-6)
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту та домовою книгою, наявних в матеріалах справи. ( а.с. 9,13-17).
Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту та домовою книгою, наявних в матеріалах справи. (а.с.11,13-17).
Після оформлення спадщини позивачу стало відомо, що в квартирі, що належить йому на праві часткової власності, зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 13.12.2002 року, яка не є членом його родини, що підтверджується копією домової книги та паспорту, наявних в матеріалах справи. (а.с.17,18).
З акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 від 17.09.2019 року, судом встановлено, що в результаті обстеження квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що квартира належить ОСОБА_1 на 1/2 та ОСОБА_3 1/2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 688 від 13.12.2016р. Також встановлено, що гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована по АДРЕСА_2 , але в квартирі не проживає з 2003 року , її особистих речей на час обстеження не виявлено. ( а.с.20)
Факт відсутності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації АДРЕСА_2 підтвердила свідок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в судовому засіданні була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та пояснила, що вона є сусідкою позивача, і їй достовірно відомо, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2003 року не проживала і не проживає по теперішній час за зазначеною адресою.
Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідку достовірно відомо, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації АДРЕСА_2 відсутня з 2003 року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 співвласником спірної квартири не являється, в зазначеному квартирі не проживає і не користується нею з 2003 року.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.
У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації АДРЕСА_2 відсутня з 2003 року, втратила право на проживання у квартирі за вказаною адресою, так як не використовує квартиру для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування квартирою відповідач втратила з 2003 року, що встановлено судом під час судового розгляду.
Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в квартирі з боку позивача суду не надано.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_1 як власника частки квартири законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належній йому квартирі, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.
На підставі ст.ст. 316,317,389,391,405 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , що належна позивачу на праві власності.
Вказане рішення є підставою для звернення до Відділу надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук