Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 184/3075/14-ц

провадження № 61-8799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі за первісним та зустрічним позовами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Митрофанової Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 821/1, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 262 500,00 грн, зі сплатою 14 % річних, строком до

11 березня 2028 року.

На забезпечення виконання указаного зобов`язання ОСОБА_1 передав банку в іпотеку: домоволодіння, яке складається із: літ. А - житловий будинок, загальною площею 112,8 кв. м, житловою площею 75,9 кв. м; Б - гараж; В - літня кухня; Г - сарай, Д - вбиральня; Е - лазня; Ж - душ; З - сарай; 1-10, І - споруди, розташовані на земельній ділянці, площею 993 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 993 кв. м за указаною адресою. Також на забезпечення виконання ОСОБА_1 указаного грошового зобов`язання були укладені договори поруки від 12 березня 2008 року № 821/16, між банком та ОСОБА_2 , № 821/1а між банком та ОСОБА_5 , від 31 березня 2009 року № 821/1в між банком та ОСОБА_4 та від 04 серпня 2010 року № 821/1г між банком та ОСОБА_3 .

Оскільки, ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, не виконавши свої зобов`язання належним чином, станом на 30 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2 109 746,72 грн, яка складається із: поточної заборгованості за кредитом - 1 133 605,51 грн, простроченої основної суми боргу за кредитом - 112 791,61 грн, поточної заборгованості за відсотками - 29 082,60 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 312 169,78 грн, пені за порушення строків за тілом кредиту - 47 320,06 грн, пені за порушення строків платежів за відсотками - 180 910,14 грн, штрафу за невиконання пункту 7.2 договору застави (5 % від вартості застави) - 82 613,40 грн, штрафу за невиконання пункту 7.3 договору застави (10 % від заборгованості) - 42 496,14 грн, неустойки за ненадання документів згідно пункту 5.4 договору про іпотечний кредит (0,04 %) - 505,00 грн, три відсотки річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 9 717,36 грн, три відсотки річних за несвоєчасну сплату відсотків - 37 153,69 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 101 248,13 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Ощадбанк» просило суд стягнути на користь банку солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2 109 746,72 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договору про іпотечний кредит.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 12 березня 2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 821/1, за яким вона виступає поручителем. Посилаючись на частину другу статті 555 ЦК України, зазначала, що у момент укладення іпотечного договору позичальник не міг передбачити збільшення курсу долара США по відношенню до гривні та настання світової фінансової кризи, а зміна обставин вносить дисбаланс у договірні відносини сторін договору та відповідно впливає на обсяг обов`язків поручителя. Оскільки, кредитний договір не містить застереження про те, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, а не розірвання договору призводить до подальших порушень, вважає, що даний договір має бути розірваний у зв`язку з істотною зміною обставин на підставі статті 652 ЦК України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 просила суд: розірвати договір про іпотечний кредит від 12 березня 2008 року № 821/1; іпотечний договір

від 12 березня 2008 року та припинити обтяження предмету іпотеки, зокрема: домоволодіння, яке складається з літ А-2 - житловий будинок, загальною площею - 112,8 кв. м, житловою площею - 75,9 кв. м, Б - гараж, Б - погріб,

В - літня кухня, Г - сарай, Д - убиральня, Е - лазня, Ж - душ, 3 - сарай,

1-10 І - споруди, розташоване на земельній ділянці, площею 993 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 993 кв. м., яка знаходиться за вказаною адресою; вважати припиненим договір поруки від 12 березня 2008 року № 821/1а.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області

від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано договір про іпотечний кредит від 12 березня 2008 року № 821/1, укладений між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , припинено обтяження предмету іпотеки та вирішено вважати припиненим договір поруки від 12 березня 2008 року № 821/1а.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, виходив з того, що банком пропущено, встановлений статтею 257 ЦК України строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Разом з тим задовольняючи зустрічний позов щодо розірвання договору про іпотечний кредит, виходив з того, що порука за договором про іпотечний кредит є припиненою, оскільки протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням позовні вимоги до поручителів банком не пред`являлися.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області

від 07 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 12 березня 2008 року № 821/1 за період з

12 березня 2008 року по 31 серпня 2011 року включно у розмірі 560 644,87 грн, яка складається із наступного: простроченої заборгованості за кредитом -

54 737,11 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 177 908,98 грн, пені за порушення строків платежів за тілом кредиту - 11 331,64 грн, пені за порушення строків платежів за відсотками - 71 100,41 грн, штрафу за невиконання пункту 7.2. договору застави у розмірі 5 % від вартості застави -

82 613,40 грн, штрафу за невиконання пункту 7.3. договору застави у розмірі

10 % від заборгованості - 42 496,14 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 2 328,55 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату відсотків - 15 277,22 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 13 768,88 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 89 082,54 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , солідарно з ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит

від 12 березня 2008 року № 821/1 за період з 01 вересня 2011 року по 30 липня 2014 року включно у розмірі 1 549 101, 85 грн, яка складається із: поточної заборгованості за кредитом - 1 133 605,51 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 58 054,50 грн, поточної заборгованості за відсотками - 29 082,60 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 134 260,80 грн, пені за порушення строків платежів за тілом кредиту - 35 988,42 грн, пені за порушення строків платежів за відсотками - 109 809,73 грн, неустойки за ненадання документів згідно пункту 5.4. договору про іпотечний кредит № 821/1 - 505,00 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 7 388,81 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату відсотків - 21 876,47 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 6 364,42 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 12 165,59 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення умов кредитного договору, забезпеченого порукою, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про розірвання договору про іпотечний кредит, виходив з того, що такі вимоги є необґрунтованими, оскільки обставини передбачені статтею 652 ЦК України повинні бути наявні одночасно та належним чином обґрунтовані, чого позивачем не було здійснено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, у зв`язку із чим неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У лютому 2017 року ПАТ «Ощадбанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, обґрунтовуючи тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 12 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 821/1 на придбання домоволодіння за договором купівлі-продажу у сумі 1 262 500,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, з терміном остаточного погашення не пізніше 11 березня 2028 року.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечено:

договором поруки від 12 березня 2008 року № 821/1а, укладеним між

ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 ;

договором поруки від 12 березня 2008 року № 821/1б, укладеним між

ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 ;

договором поруки від 31 березня 2009 року № 821/1в, укладеним між

ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 ;

договором поруки від 04 серпня 2010 року № 821/1г, укладеним між

ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 .

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, станом на 30 липня 2014 року, виникла заборгованість у розмірі

2 109 746,72 грн, що складається із: поточної заборгованості за кредитом -

1 133 605,51грн; простроченої основної суми боргу за кредитом - 112 791,61 грн; поточної заборгованості за відсотками - 29 082,60 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 312 169,78 грн; пені за порушення строків платежів за тілом кредиту - 47 320,06 грн; пені за порушення строків платежів за відсотками - 180 910,14 грн; штрафу за невиконання пункту 7.2 договору застави 5 % від вартості застави - 82 613,40 грн; штрафу за невиконання пункту 7.3 договору застави 10 % від заборгованості - 42 496,14 грн; неустойки за ненадання документів згідно пункту 5.4 договору про іпотечний кредит № 821/1 0,04 % - 505,00 грн; 3 % річних за несвоєчасну сплату основного боргу -

9 717,36 грн; 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків - 37 153,69 грн; втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 20 133,30 грн; втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 101 248,13 грн.

Відповідно до пункту 1.3 договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами (а також іншими платежами) щомісячно у порядку визначеному у додатку № 1-2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 7.8 договору про іпотечний кредит передбачено, те, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (у тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 8.1 договору про іпотечний кредит, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно з розділом 1 договорів поруки № 821/1а, № 821/1б, № 821/1в та № 821/1г, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожен окремо, зобов`язалися відповідати перед ПАТ «Ощадбанк» солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 12 березня 2008 року № 821/1, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому.

Пунктом 3.1 договорів поруки передбачено, що поручителі відповідають за зобов`язаннями за кредитним договором, перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

11 червня 2014 року ПАТ «Ощадбанк» на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і

ОСОБА_3 направляв вимогу про дострокове повернення суми кредиту, сплату процентів та інших платежів за договором від 12 березня 2008 року, проте така вимога залишилася без задоволення.

З позовом щодо стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 березня 2008 року № 821/1 з боржника та його поручителів у солідарному порядку ПАТ «Ощадбанк» звернувся 04 вересня 2014 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України поруки припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У пункті 4.2 договорів поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у пункті 5.4 цього договору (тобто протягом трьох років) не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, закінчення строку дії поруки, установленого пунктом 4.2 договору поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 11 червня 2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів.

Отже, правильними є висновки апеляційного суду про те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і протягом трьох років, починаючи від цієї дати має право пред`явити позов до поручителів, тобто з 11 червня 2017 року.

Встановлено, що позов до боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пред`явлено у вересні 2014 року, тобто в межах строку дії поруки.

Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що не може бути стягнуто з поручителів заборгованість за кредитом, яка виникла поза межами чинності поруки, тобто за межами трирічного строку, який передував зверненню ПАТ «Ощадбанк» до суду з даним позовом, оскільки порука ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 є припиненою щодо щомісячних зобов`язань (а також нарахованих щодо них штрафних санкцій та інших платежів) за період з 12 березня 2008 року по 31 серпня 2011 року включно.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, щопозичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманих кредитів та сплати нарахованих за кредитними коштами процентів та з урахуванням того, що належне виконання боржником кредитних зобов`язань, було забезпечено договорами поруки, та відповідно до умов договорів поруки поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з боржника та поручителів в межах строку дії поруки кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про розірвання договору про іпотечний кредит, апеляційний суд обґрунтовано виходив із відсутності підстав, передбачених статтею 652 ЦК України для його задоволення.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська