ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2893/19 Справа № 199/524/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельов Богдан Вячеславович, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання неправомірною та скасування постанови про відновлення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови про відновлення виконавчого провадження, заінтересовані особи: державний виконавець АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельов Б.В., ОСОБА_3, ОСОБА_4

Скарга мотивована тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2017 року АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі виконавчого листа № 2-57/06 від 14.06.2015 року було відкрите виконавче провадження про повторне виселення заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з місця їхнього проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений виконавчий лист був виданий на підставі ухвали Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року, що набрала законної сили 21.01.2014 року, однак у зв'язку із тим, що датою набрання чинності даної ухвали було зазначено 20.01.2015 року, тому строк пред'явлення ухвали до виконавчої служби було продовжено на рік.

Виконавче провадження на підставі постанови від 03.03.2017 року АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відкритого державним виконавцем Брильовим О.В. на підставі виконавчого листа № 2-57/06 від 14.06.2015 року, у подальшому було закрите.

Постановою державного виконавця АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б.В. від 14.11.2017 року відновлено виконавче провадження відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017 року по справі № 199/3649/16-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.07.2017 року.

Вважаючи невірне зазначення дати набрання чинності ухвали Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року підробленням документу, заявниця звернулась до органів поліції Амур-Нижньодніпровського відділу у Дніпропетровській області із заявою про порушення кримінального провадження з факту підроблення документів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2018 року було зобов'язано уповноваженого слідчого Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.10.2017 року.

Крім того, заявниця зазначала, що вищевказане виконавче провадження поновлене на підставі виконавчого листа № 2-57/06 від 14.06.2015 року, виданого на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року, строк для виконання якої, після набрання нею чинності закінчився ще 21.01.2015 року, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Заявниця вважала обставини з приводу розслідування у кримінальному провадженні за її заявою про підробку документів, такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що у свою чергу дає їй право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Враховуючи усі вищевикладені обставини заявниця вважала постанову про поновлення виконавчого провадження від 14.11.2017 року такою, що підлягає скасуванню, а виконавчий документ поверненню.

Ураховуючи викладене, заявниця просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. від 14.11.2017 року про відновлення виконавчого провадження, та повернути виконавчий документ стягувачу.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.01.2003 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нікітюк Г.М., зареєстровано в реєстрі за № 1-66, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2006 року власникам вказаного домоволодіння було усунуто перешкоди в користуванні власністю та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 виселено з домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.11.2009 року було роз'яснено вищевказане рішення та зазначено, що неповнолітня донька ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає виселенню з даного домоволодіння разом з батьком, як його дитина.

Згідно з постановою державного виконавця № В12-60/10 від 22.01.2010 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2006 року виконане.

Як вбачається з рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12.11.2010 року, оскільки у даному домоволодінні залишилися проживати теперішня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_9 та її неповнолітній син - ОСОБА_10, 2008 року народження, які заселилися в дане житлове приміщення без згоди власників, тому вказаним рішенням суду, яке набрало чинності 17.03.2011 року, вони були виселені із домоволодіння АДРЕСА_1.

Виходом державного виконавця до домоволодіння АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом із неповнолітньою на той час донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, повторно заселилися у дане домоволодіння.

Ухвалою суду від 14.01.2014 року суд вирішив повторно виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із домоволодіння АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Вказана ухвала від 14.01.2014 року була надана для виконання до АНД ВДВС 10.04.2014 року та 18.04.2014 року державним виконавцем Краснощоковим Л.B. була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з ненаданням до відділу виконавчих листів.

Ухвалою суду від 12.06.2015 року заявниці були видані дублікати виконавчих листів на примусове виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2006 року (справа 199/3023/15 (6/11/192/15).

Постановою державного виконавця від 21.07.2015 року було відкрите виконавче провадження № 48192423 про повторне виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з домоволодіння АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Постановою державного виконавця від 05.11.2015 року виселення було призначене на 20.11.2015 року, однак у зазначений день боржник ОСОБА_1 подала заяву про закриття виконавчого провадження у зв'язку із закінченням строку звернення, яка була прийнята державним виконавцем та виселення 20.11.2015 року проведено не було.

Заявниця звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчих документів, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2016 року у задоволенні заяви було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 року ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2016 року була залишена без змін (справа 199/9625/15 (6/199/9/16).

26 квітня 2016 року ОСОБА_3 знову звернулася із заявою до АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ Кисельова Б.В. від 06.05.2016 року було відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з пропуском строку подання виконавчого документу (ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року) до виконання на підставі ч.2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2006 року було виконане та постановою державного виконавця від 22.01.2010 року виконавче провадження по його виконанню закінчено.

Після пред'явлення у квітні 2014 року ухвали суду від 14.01.2014 року про повторне виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із домоволодіння АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, державний виконавець своєю постановою мав поновити виконавче провадження, а не відкривати нове провадження, тому ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.07.2017 року, визнано неправомірною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження державного виконавця АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б.В. у виконавчому провадженні ВП № 51108646, скасовано вказану постанову та зобов'язано посадових осіб АНД ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 з домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпрі, що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 року.

Постановою державного виконавця АНД ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б.В. від 14.11.2017 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-57/06, виданого 14.06.2015 року.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії державного виконавця є правомірними та вчинені відповідно до цього Закону.

Встановивши зазначені обставини, керуючись статтями 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала постановлена з неповним з'ясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко