Єдиний унікальний номер 234/2683/19 Номер провадження 22-ц/804/2692/19

Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 234/2683/19

Провадження № 22-ц/804/2692/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів: Новікової Г. В., Папоян В. В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 ,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області в складі судді Демидової В. К. від 08 серпня 2019 року, ухвалене у м. Краматорську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 .

15 листопада 2018 року о 10 год. 58 хв. у м. Краматорську за участю належного позивачеві автомобіля, яким керував ОСОБА_3 , та автомобіля Kia Soul, номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ЗАЗ 110557 отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин шиї та потиличної області.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом Kia Soul, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС» (приватне)).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 226/18 від 03 грудня 2018 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ЗАЗ 110557 склала 44 808 грн 00 коп.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням зносу 32 436 грн 90 коп.; ринкова вартість автомобіля 31 680 грн 00 коп.

05 лютого 2019 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) з огляду на те, що належний позивачеві автомобіль не був повністю знищений, виплатив страхове відшкодування у сумі 14 383 грн 63 коп., які включають витрати на евакуацію транспортного засобу 450 грн 00 коп. і різницю між вартістю авто до та після ДТП. Розмір страхового відшкодування позивач не оспорює.

Разом з тим, він вважає, що з винної особи ОСОБА_2 слід стягнути на відшкодування майнової шкоди 18 646 грн 37 коп., з яких: 17 296 грн 37 коп. різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та сумою, виплаченою страховиком; 100 грн 00 коп. послуги автостоянки; 550 грн 00 коп. витрати на евакуатора з доставки транспортного засобу для проведення товарознавчої експертизи; 700 грн 00 коп. витрати на проведення експертного дослідження.

Окрім того, через неправомірні дії винної особи і неможливість використання автомобіля за призначенням, що вимагає додаткових зусиль для організації життя позивача, останньому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 000 грн 00 коп.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_2 зазначені вище суми (ас. 1-2).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 червня 2019 року за клопотанням позивача залучене до участі в справі співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (ас. 53).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовити.

Рішення мотивовано тим, що з ОСОБА_2 , згідно зі статтею 1194 ЦК України, статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можуть бути стягнуті збитки, що перевищують граничний розмір страхової суми.

Оскільки заявлена позивачем до стягнення сума разом з виплаченим страховим відшкодуванням складає 32 436 грн 90 коп., тобто не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення майнової шкоди.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керувався недоведеністю цих позовних вимог.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав обставини, якими обґрунтовував свої позовні вимоги до ОСОБА_2

03 жовтня 2019 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) подало відзив на апеляційну скаргу, просило залишити вимоги позивача без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду апеляційної інстанції не направила.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 05 листопада 2018 року о 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Kia Soul, номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Марата і вул. Героїв України у м. Краматорську не надала перевагу в русі та, як наслідок, скоїла зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 і який рухався по головній дорозі вул. Героїв України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Установлені обставини і вина ОСОБА_2 підтверджуються постановою Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому доказуванню не підлягають.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 226/18 від 03 грудня 2018 року визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 , (з ПДВ), яка з урахуванням зносу деталей склала 32 436 грн 90 коп.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Kia Soul, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». Строк дії договору (поліс № АМ/5000329) з 12 червня 2018 року по 11 червня 2019 року; страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн 00 коп.

Судом також установлено, що позивач 22 січня 2019 року виконав вимоги Закону України № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду та подання заяви про страхове відшкодування. ОСОБА_1 погодився з розміром страхового відшкодування 14 383 грн 63 коп., яке було виплачено АТ «СГ «ТАС» (приватне).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

У пункті 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом установлено, що заявою ОСОБА_1 від 22 січня 2019 року, адресовану Голові правління АТ «СГ «ТАС» (приватне), засвідчено, що він згоден із розміром страхового відшкодування 14 383 грн 63 коп., на проведенні експертизи не наполягає (ас. 62).

Факт виплати АТ «СГ «ТАС» (приватне) страхового відшкодування 14 383 грн 63 коп. ОСОБА_1 визнає.

З огляду на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 226/18 від 03 грудня 2018 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 , (з ПДВ) 44 808 грн 00 коп.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням зносу 32 436 грн 90 коп.; ринкова вартість автомобіля 31 680 грн 00 коп.; вартість матеріального збитку 31 680 грн 00 коп.

Ураховуючи викладене, суд з додержанням вищевказаних положень закону дійшов правильного висновку про те, що страховик своє зобов`язання перед позивачем по виплаті погодженої суми страхового відшкодування виконав, оскільки факт перерахування АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Змістом позовної заяви і апеляційної скарги підтверджується, що ОСОБА_1 не відмовився від своєї заяви, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідний правовий висновок викладений 6 червня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 357/3729/17.

Окрім того, під час ухвалення рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення сум на відшкодування майнової шкоди суд урахував, що ліміт відповідальності АТ «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до укладеного з ОСОБА_2 договору (полісу № АМ/5000329) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 червня 2018 року за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн 00 коп., а відтак ліміт відповідальності страховика не перевищує розмір заподіяної ОСОБА_1 майнової шкоди.

Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. З матеріалів справи не убачається, чи при зверненні до страхової компанії ОСОБА_1 визнав належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу. Разом з тим, згідно з позовною заявою, потерпіла особа, яка погодилася з виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування, не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. Відтак згода чи незгода ОСОБА_1 передати залишки транспортного засобу винній у його пошкодженні особі ОСОБА_2 , з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика не перевищує розміру заподіяної потерпілій особі шкоди, не має правового значення, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.

Такого по суті висновку в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди дійшов і суд першої інстанції у справі, яка переглядається.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що моральна шкода, завдана внаслідок порушення його прав, полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, а саме: автомобіля ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 .

Факт пошкодження майна позивача судом встановлений і підтверджений належними доказами.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з підстав недоведеності, зокрема ненадання доказів щодо погіршення стану здоров`я, суд допустив невизначеність і не застосував до спірних правовідносин статтю 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

З огляду на те, що відповідно до статей 23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується моральна шкоди лише потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням його майна, несе ОСОБА_2 , яка завдала шкоду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Діючим законодавством сума компенсації не встановлена.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З урахуванням наведених норм та глибини фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступеня вини відповідача ОСОБА_2 , вимог розумності і справедливості суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з винної особи на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн 00 коп., як просив позивач. Слід зазначити, що відповідач ОСОБА_2 не надала належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження, що визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає глибині фізичних та душевних страждань потерпілого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення про відшкодування моральної шкоди винною особою порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, а саме: статті 23, 1167 ЦК України, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення в цій частині і задовольняє вимоги про стягнення на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн 00 коп. Рішення в частині відмови у стягненні майнової шкоди та відмови у стягненні моральної шкоди зі страховика залишити без змін.

За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом позивач не сплатив судовий збір, стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог: з ОСОБА_1 (78,77 %) 605 грн 27 коп., відповідача ОСОБА_2 (21,23 %) 163 грн 13 коп., які зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 244 грн 70 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 серпня 2019 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_2 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції:

з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) - 605 грн 27 коп.;

з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) - 163 грн 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, - 244 грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді Г. В. Новікова

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення 24 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва