Номер провадження: 22-ц/813/47/19
Номер справи місцевого суду: 523/1374/18
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

встановив:

01 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позовні вимоги мотивував тим, що з відповідачем зареєстрував шлюб 14 жовтня 2012 року. Шлюбні відносини припинилися у вересні 2017 року. На час звернення до суду позивач подав позов про розірвання шлюбу. Відповідач одержала виконавчий лист 02 вересня 2015 року, однак тільки 19 грудня 2017 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження і станом на 19 грудня 2017 року нарахована заборгованість по аліментам у сумі 124 645,15 гривень. Позивач вважає, що його вини в утворенні заборгованості по аліментам немає, оскільки відповідач ОСОБА_4 без поважних причин не пред'являла виконавчий лист до виконання, а тому просив до виниклих правовідносин застосувати положення ч. 3 ст. 197 Сімейного кодексу України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, яка нараховувалась на підставі виконавчого листа № 523/8154/15-ц виданого 10 вересня 2015 року Суворовським районним судом м. Одеси у розмірі 124 645,15 гривень. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 10 травня 2018 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції застосував положення ч. 3 ст. 197 Сімейного кодексу України, хоча на момент звернення позивача до суду вказана норма була виключена на підставі Закону №1404-VIII від 02.06.2016р..

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, при розгляді справи в суді були з'ясовані всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а тому судове рішення слід залишити без змін.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 10 вересня 2015 року №523/8154/15-ц заочним рішенням суду вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, в розмірі 4 000 гривень, щомісячно, починаючи з 27 травня 2015 року і до повноліття дитини - 25 серпня 2032 року.

11 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 10 вересня 2015 року №523/8154/15-ц.

19 грудня 2017 року державним виконавцем Роздільнянського ВДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та проведено розрахунок і визначено заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2018 року у розмірі 128 645,15 гривень.

ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що проживав з відповідачем у шлюбі, однією сім'єю, з часу укладення шлюбу в 2012 році і до 20-24 лютого 2018 року. Весь час проживання разом він утримував сім'ю, дитину, так як дружина була у декретній відпустці та відпустці по нагляду за дитиною до 3-річного віку. Стосунки між ним та відповідачем погіршились наприкінці 2017 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. На момент розгляду справи у суді першої інстанції вказане рішення не набрало законної сили, а тому позивачем не було його надано до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд першої інстанції зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин і до 05 жовтня 2016 року, діяла норма ч. 3 ст. 197 СК України, відповідно до якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що ОСОБА_2 необхідно звільнити від сплати заборгованості за аліментами по утриманню дитини, в заявлених у позовних вимогах розмірі 124 645,15 гривень.

Однак судова колегія погодитись з такими висновками суду не може з огляду на наступне.

02 червня 2016 року було ухвалено Закон України «Про виконавче провадження», яким було виключено частини третю статті 197 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті, застосував положення статті, яке було виключено на момент подачі позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року не може вважатись законним та обґрунтованим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позові з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 194 СК України (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що він з відповідачем проживав однією сім'єю, купував продукти харчування, одяг, ремонтував квартиру, оплачував комунальні послуги; збирав дочку до школи, купляв всі необхідні речі до школи та для життя.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів у обґрунтування своїх позовних вимог та обставин, які викладені у позовній заяві, в розумінні ст. ст.76, 81 ЦПК України.

Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, однак позивачем не надано доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному рішенням суду, на утримання дитини.

Крім того, частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

З контексту наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм процесуального та матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено: 18 березня 2019 року.

Головуючий М.М. Драгомерецький

Судді: А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко