Номер провадження: 22-ц/813/1469/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - орган опіки та піклуванні Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представникаОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року у складі судді Шенцевої О.П.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року по 03 лютого 2015 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №10219 від 26.10.2013 року. 21 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1593. Позивачка мешкає разом з чоловіком та дитиною за адресою: АДРЕСА_1. Батько дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме з липня 2016 року по час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом, батько дитини жодного разу не бачився з дитиною та ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Також позивачка надала до суду висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.04.2018 року, № 01-11/513 яким вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його малолітньої доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та висновок психолога від 25 червня 2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_5 дуже прив'язана до матері, нового чоловіка матері ОСОБА_6 називає батьком, не згадує біологічного батька, в зв'язку з його відсутністю в житті дитини.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3, відносно його доньки ОСОБА_5 та стягнути зіОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/2 частини доходу щомісячно з 20 листопада 2017 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому просив суд визначити час спілкування з його донькою ОСОБА_5 не менше трьох разів на тиждень, два з яких є вихідними або неробочими днями, вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки залишити без задоволення.

Представник позивача був присутній у судовому засіданні, позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні, позов визнав частково.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР підтримала висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 посилаючись на інтереси дитини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав задоволено частково. Стягнуто зіОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісяця, починаючи з 21 листопада 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 залишити без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, та таким що суперечить інтересам неповнолітньої ОСОБА_5

В частині стягнення аліментів, рішення не оскаржується.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги зазначає, що суд приймаючи рішення порушив норми діючого матеріального законодавства, неповно з'ясував обставини справи.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції було прийнято з дотриманням норма матеріального та процесуального права, суд повно та всебічно розглянув справу та прийняв законне і обґрунтоване рішення, яке ґрунтується на письмових доказах, висновку органу опіки та піклування, показаннях свідків.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК Українипередбачено, що у разіліквідаціїабоприпиненняроботи суду справи, щоперебували у йогопровадженні, невідкладнопередаютьсядо суду, визначеноговідповідним законом аборішенням про припиненняроботи суду.

На виконаннявимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК УкраїнирішеннямзборівОдеськогоапеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якогопідлягаютьпередачівсісправи, щоперебували в провадженніАпеляційного суду Одеськоїобласті.

За результатами автоматичного розподілупіслястворення нового суду визначено склад колегіїсуддів: Комлевої О.С. - головуючогосудді, суддів -Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року по 03 лютого 2015 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №10219 від 26.10.2013 року.

ОСОБА_3 до подання позовної заяви, щодо позбавлення батьківських прав, не спілкувався зі своєю дитиною, не цікавився її життям, не звертався до органів опіки та піклування стосовно визначення порядку участі у вихованні малолітньої доньки.

Висновком психолога від 25 червня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5 дуже прив'язана до матері, нового чоловіка матері ОСОБА_6 називає батьком, не згадує біологічного батька, в зв'язку з його відсутністю в житті дитини.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 батько дитини ОСОБА_5, з липня 2016 року участі у вихованні дитини не приймав, не цікавився розвитком та станом здоров'я дитини, що підтверджено висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.04.2018 року, № 01-11/513, а також показаннями свідків.

Також судом були взяті до уваги показання свідків та надана їм правова оцінка.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 визнав вимоги позову в частині стягнення аліментів, також суд виходив з вимог ст. 183 СК України, а саме із того, що суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення повноліття дитиною.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, матеріальне становище платника, стан його здоров`я, стягувача аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків.

Згідно до ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, вимоги ОСОБА_2, в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/2 частини доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, не ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Судом обґрунтовано не були прийняті до уваги посилання ОСОБА_3, на те, що він любить дитину, бажає з нею спілкуватися та приймати участь у її вихованні, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, поясненнями свідків, висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.04.2018 року № 01-11/513, висновком психолога від 25 червня 2018 року.

Крім того, суд також зазначив, що ОСОБА_3, з липня 2016 року не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився розвитком та станом здоров'я дитини, не забезпечував її матеріально, а бажання зустрітися з дитиною виявив тільки в заяви до органу опіки та піклування в травні 2018 року після подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, і саме після подання позовної заяви, почав переказувати кошти на утримання дитини. Зазначене суд вірно оцінив не як бажання батька утримувати та спілкуватися з дитиною, а як захисну реакцію ОСОБА_3, на пред'явлення до нього позову та можливість підтвердження заперечень проти позову про позбавлення батьківських прав.

Також судом вірно встановлено, щоОСОБА_3 свідомо ухилився від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

На підставі встановленого, суд прийшов до вірного висновку, що первісний позов ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, доведений та підлягає задоволенню, що повністю виключає можливість задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, до ОСОБА_2, про усунення перешкод та визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3про те, щосуд першої інстанції не дотримався вимог щодо всебічного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, якими підтверджується його бажання брати участь у вихованні дитини та необґрунтовано позбавив його батьківських прав, колегія суддів вважає безпідставними, оскількивони спростовуються матеріалами справи, наданими поясненнями свідків, висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та висновком психолога, з яких вбачається, що з липня 2016 року участі у вихованні дитини ОСОБА_3 не приймав та не цікавився розвитком та станом здоров'я доньки. Доказів на спростування протилежного ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішенняскладений 22 березня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець