ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м.Харків

Справа № 638/3187/17

Провадження № 22-ц/818/232/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року у складі судді Грищенко О.І. по цивільній справі № 638/3187/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна про визнання договору позики, іпотечного договору, договору про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору та договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна про визнання договору позики, іпотечного договору, договору про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору та договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики недійсними.

В обґрунтування позову зазначає, що вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, оскільки має чисельні медичні діагнози про стан свого здоров'я, отримала черепно - мозкову травму, а батько продав свою частину їхньої спільної квартири сторонній особі, яка почала їй погрожувати та вимагати, щоб вона виїхала з квартири та продала свою частку квартири йому. Оскільки жити їй було ніде, вона не могла продати частину єдиного в неї житла. Шукаючи гроші, в газеті вона знайшла оголошення про кредит, завдяки якому вона познайомилася з чоловіком, який в подальшому познайомив її з відповідачкою. Після перевірки її документів на квартиру, вони оформили договір позики та договір іпотеки. За станом здоров'я вона не могла ознайомитися із текстом цих договорів, оскільки вони були дуже об'ємними, а часу було обмаль, її фактично змусили до підписання цих договорів. Ніяких грошових коштів за цим договором вона не отримувала, на депозит нотаріуса кошти не перераховувалися, на картковий рахунок вона їх не отримувала, в порушення вимог закону договір був укладений в доларах США, а не в національній валюті.

Просить визнати такі правочини, як: «Іпотечний договір» та «Договір позики» від 21 липня 2014 року, «Договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору», посвідченого 21 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., «Договору позики посвідченого 21 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. від 20 липня 2015 року, що є невід'ємними частинами однієї угоди (правочину) такими, що відбулись з порушенням: постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 210, «Декрету Кабінету Міністрів про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 192 ГК України та статті 203 ЦК України та визнати їх недійсними.

Відповідач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову. 21 липня 2014 року між нею та ОСОБА_1 був укладений нотаріальний договір позики грошових коштів на суму 229680 грн., що є еквівалентом 19140 доларів США, яку позичальниця зобов'язалася повернути не пізніше 21 липня 2015 року. З метою забезпечення виконання умов договору позики укладено договір іпотеки. Згодом ОСОБА_1 звернулася до неї з проханням позичити ще кошти, у зв'язку з чим був укладений договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору. Позивачка частково виконувала умови договору позики і повернула 6410 доларів США. На даний час ОСОБА_1 ухиляється від виконання умов договору. Доказів щодо не отримання коштів, укладання договору позики в тяжких умовах під тиском невідомої особи позивачкою не надано.

В судове засідання приватний нотаріус ХМНО Карташова С. І. не з'явилася.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів вчинення правочину під впливом тяжких обставин. Умови договору сторонами визнавались та виконувались частково відповідно до порядку, встановленого таким договором, що також підтверджується внесеними через рік до договору позики змін, жодних вимог щодо зміни окремих положень даного договору сторонами не вимагалось, що підтверджує вільне волевиявлення сторін при укладанні такого договору, повне розуміння сторонами змісту таких договорів та наслідки їх укладання. Підстав для визнання правочинів недійсними не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Відповідачка є частиною злочинної сім 'ї, її син був засуджений за шахрайські дії. ОСОБА_2 підмінено у нотаріуса договір позики, той, що вона читала, не відповідав тому, що був підписаний. Відповідачка штучно створила умови, які унеможливили виконання зобов'язань по договору позики.

Правочин укладено у зв'язку з складним становищем, оскільки існувала небезпека її життю, їй погрожували, а тому нею підписано спірні договори.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду- без змін.

Вона не могла скористатися тяжким станом ОСОБА_1, на існування якого в обгрунтування своїх вимог посилається позивачка, оскільки не знала і не могла знати про її особисті обставини. Доказів наявності такого стану позивачкою також не надано.

Після укладення та посвідчення договору позики ОСОБА_1 більш-менш повертала позичені кошти, тобто, на початку виникнення правовідносин позивача все влаштовувало та цілком погоджувалась із умовами оспорюваного договору. З позовом про визнання договорів недійсними ОСОБА_1 звернулась до суду тільки після отримання вимоги внаслідок невиконання зобов'язань.

Використання для розрахунків доларів США прямо передбачено умовами договору, однак сторони були вправі виконати свої грошові зобов'язання і у національній валюті - гривні, однак ОСОБА_1 цього зроблено не було.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 21 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким позивачці надано 229680 грн., що складає еквівалент 19140 доларів США строком до 21 липня 2015 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 1814.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 21 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку позивачкою передано квартиру № 39 в житловому будинку №201 по вул. Клочківській у м. Харкові.

21 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, за яким внесено зміни щодо суми позики, а також строки повернення - до 21 січня 2017 року.

21 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору, посвідченого 21.07.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. за реєстровим № 1816.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для визнання правочинів недійсними не вбачається.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом частин другої-п'ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що перебувала у тяжкому стані та кошти за цими правочинами нею отримано не було.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано доказів щодо укладання правочинів під впливом тяжких обставин, а також неотримання нею коштів за договором позики.

Посилаючись на погрози та перебування у скрутному становищі, необхідність коштів для викупу частки квартири тощо позивачкою не надається доказів існування таких обставин - звернення до правоохоронних органів тощо.

ОСОБА_1 є працездатною особою, група інвалідності комісією МСЕК їй не встановлювалось.

Передання визначеної договором суми позики ОСОБА_1 підтверджується змістом нотаріально посвідченого договору позики, у якому ОСОБА_1 засвідчила отримання позики до підписання цього договору, відповідність договору її волі та укладення договору без застосування до неї будь-якого тиску.

Також, матеріали справи містять розписки, за якими ОСОБА_1 сплачували кошти ОСОБА_2 в рахунок погашення позики, а саме розписки від 29 грудня 2016 року на суму 200 доларів США, від 23 грудня 2014 року на суму 400 доларів США, від 26 жовтня 2014 рок на суму 345 доларів США, від 24 червня 2016 року на суму 400 доларів США, від 31 березня 2016 року на суму 400 доларів США.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_1 кошти від відповідачки не отримувались та її волевиявлення не було спрямовано на існування договірних відносин - не можна.

Посилання ОСОБА_1 щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, оскільки на ОСОБА_2 її сином ОСОБА_4, якого притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України(шахрайство), переоформлено у власність 27 об'єктів нерухомості судом не приймається.

ОСОБА_1 не надано доказів щодо вчинення відносно неї таких дій- вироку суду з зазначенням винних осіб та її у якості потерпілої особи тощо.

За таких обставин вважати, що наявні підстави для визнання правочину не дійсним та його укладання не відповідало волевиявленню сторін -не можна.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко