КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/114/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка К.В.,-

встановила:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулись до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 17 березня 2015 року на автодорозі сполученням Березань-Баришівка, поряд із залізничним переїздом, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачі є дружиною та доньками ОСОБА_6

Внаслідок смерті близької особи їм була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Позивачі зазначають, що смерть ОСОБА_6 сталася, зокрема, і внаслідок дій працівника відповідача - ОСОБА_5 .

Оскільки шкода здоров`ю близької їм людини, що в подальшому спричинило смерть, була заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач, то обов`язок відшкодування заподіяної шкоди покладається на товариство.

Позивачі зазначають, що розмір матеріальної шкоди складає 109 759 грн 17 коп., які підтверджуються квитанціями про оплату медичних послуг та актом надання послуг № 580 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спричинену моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з втратою рідної людини, що порушило звичайний спосіб життя та негативно відобразилося на психічному стані, позивачі визначили в розмірі по 140 000 грн кожному.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 10 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків матеріалам справи.

АТ КБ «ПриватБанк» не скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Утім подало письмові пояснення, в яких зазначило, що оскільки у діях водія ОСОБА_5 відсутня вина у ДТП, то і відсутня, передбачена ст. 1188 ЦК України, підстава для цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із відсутності безумовних доказів вини водія автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» у скоєні ДТП, а тому відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2015 року, близько 12 год 20 хв., на автодорозі сполученням Березань-Баришівка, поряд із залізничним переїздом, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, ОСОБА_6 помер.

Постановою Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу Головного управління Національної поліції в Київській області від 21 липня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 17 березня 2015 року на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтовуючи поданий позов, позивачі зазначили, що на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з АТ КБ «ПриватБанк». Смерть ОСОБА_6 сталася, зокрема і внаслідок дій водія ОСОБА_5 , оскільки його дії не відповідали правилам дорожнього руху. Дії водія ОСОБА_5 були у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. Тому на підставі ст. 1187, ст. 1188 ЦК України АТ «ПриватБанк» повинен нести відповідальність за спричинену позивачам матеріальну та моральну шкоду.

За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Так, в даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому відшкодування шкоди за таких обставин регулюється статтею 1188 ЦК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Постановою Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу Головного управління Національної поліції в Київській області від 21 липня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 17 березня 2015 року на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У постанові зазначено, що відповідно до висновку експерта 12-1/449 від 01 червня 2018 року за даних дорожніх обставин водій автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п.12.3. Правил дорожнього руху України. Водій моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку експерта 12-1/449 від 01 червня 2018 року при виконанні вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітки» та п. 10.1. Правил дорожнього руху України, водій моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 , мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 , на що у нього не було перешкод технічного характеру.

Відповідно до висновку експерта 12-1/449 від 01 червня 2018 року, в заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 , вбачаються невідповідності вимогам дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Невідповідності дій водія моторолера «LEOPARD» д.н.з. НОМЕР_2 вимогам дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, є однією з причин виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки ДТП сталася внаслідок взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки, володільцем одного із яких був ОСОБА_6 , та з його вини, то завдана шкода не підлягає відшкодуванню відповідачем згідно з положенням частини першої статті 1188 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність висновку суду, що вина водія моторолера прямо встановлена матеріалами справи, колегія суддів відхиляє, оскільки висновком експерта 12-1/449 від 01 червня 2018 року встановлено, що невідповідності дій водія моторолера «LEOPARD» вимогам дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, є однією з причин виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини водія «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» позивачами не надано.

Постанова про закриття кримінального провадження позивачами не оскаржувалась.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії водія ОСОБА_5 вказують на його вину у формі грубої необережності, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначене не підтверджено належними доказами, а посилання у висновку експерта на те, що водій автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» повинен був діяти відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 «Дорожня розмітка» та п.12.3. Правил дорожнього руху України, не є доказом вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта № 12-1/449 від 01 червня 2018 року є неповним, оскільки в ньому зазначено про одну з причин ДТП, колегія суддів не приймає, оскільки на стадії досудового розслідування та в суді, позивачі про призначення додаткових або повторних експертиз не заявляли.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 липня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко