Справа № 354/640/18
Провадження № 22-ц/4808/1263/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2019 року, ухвалене суддею Польською М.В.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Яремчанського міського суду у справі №2-197/2009 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2009 року. В березні 2010 року сторони розірвали шлюб. З 27.01.2018 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 та змінила прізвище. Стягнутий судом розмір аліментів у 2009 є недостатнім для належного виховання дитини, яка підросла та збільшились витрати на її утримання. За рахунок інфляції значно зросли ціни на дитячі товари та харчування. Також згідно законодавства підвищився мінімальний розмір аліментів на утримання дитини. Відповідач отримує пенсію по інвалідності (3 група), працює неофіційно в різних підприємців регіону, часто виїжджає за кордон. Про інших утриманців її нічого невідомо. Вважає, що відповідач може сплачувати більший розмір на свою дочку. Просила збільшити розмір аліментів, а саме: стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дочки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивач фактично не ставить питання про зміну розміру аліментів, які присуджені у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а лише ставить питання про зміну мінімального розміру аліментів з 30% прожиткового мінімуму до 50% прожиткового мінімуму, тому така зміна повинна враховуватися державним виконавцем чи іншим органом при виконання судового рішення про стягнення аліментів а не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, стягувати аліменти з дня подання позову, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу позивач мотивувала тим, що суд неправильно застосував статтю 182 Сімейного кодексу України, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, вона має право на отримання мінімального розміру аліментів на утримання спільної дитини із дня подачі позову. Стверджує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Апелянт просить взяти до уваги той факт, що аліменти з відповідача стягує не виконавча служба, а управління Пенсійного фонду у м.Яремче у розмірі, який є недостатнім на сьогоднішній день та не може забезпечити належний матеріальний рівень розвитку дитини.

На думку апелянта, суд вийшов за межі поданого позову, пославшись на статтю 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною дочкою сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

На підставі виконавчого листа №2-197/2009, виданого Яремчанським міським судом (а.с.7), із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_4 стягуються аліменти в розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.05.2009 року і до повноліття дитини.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.12.2010 року (а.с.8) встановлено, що 10.03.2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №8.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого (повторно) 03.04.2018 року (а.с.9), ОСОБА_6 27.01.2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 ».

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд вважає, що законні підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апелянт ОСОБА_3 у засідання апеляційного суду не з`явилась. Подала заяву про розгляд її скарги без участі, а викладені у ній вимоги просила задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі позивач у своїх позовних вимог щодо збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів посилалася лише на зміну в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30% прожиткового мінімуму до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не ставила питання про зміну визначеного раніше розміру аліментів - ? частини всіх доходів відповідача щомісячно.

Встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду у справі №2-197/2009 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2009 року.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» зріс розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Така правова позиція підтверджена постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і зостосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача змінити стягуваний з відповідача розмір аліментів тільки у зв`язку із зміною законодавцем мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто через зміну норми закону, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

За вирішенням питання про стягнення з відповідача аліментів у розмірі визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального рівня передбаченого Сімейним кодексом України (у даному випадку не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) позивач вправі звернутися до державного виконавця, який відповідно до ч.1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» зобов`язаний встановити порядок стягнення аліментів визначений законом.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі поданого позову, пославшись на статтю 70 Закону України «Про виконавче провадження» також не є підставою для скасування рішення. Дана норма закону визначає розмір відрахувань із доходу боржника і не є предметом спору між стягувачем та боржником, тому зазначення у рішенні даної загальної норми правового значення для вирішення спору між сторонами не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта