ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №577/3859/18

Номер провадження 22-ц/816/4536/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року в складі судді Кравченко В.О., постановлене у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2018 року, позивач просила суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 12 квітня 2017 року № 13, укладену 11.02.2016 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ», зареєстрованою КП «Реєстраційно інвентаризаціна служба» В`язвіської сільської ради. Скасувати рішення про державну реєстрацію додаткової угоди від 11.02.2016 року. Розірвати договір оренди землі від 12 квітня 2017 року № 13, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ», що зареєстрований в Буринському відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 85, 16 травня 2007 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останнім, 12.04.2007 року було укладено з ТОВ «БІО ЛАТ» договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Позивач повідомила ТОВ «БІО ЛАТ» про те, що вона є спадкоємицею померлого ОСОБА_2 Вказує, що вона отримала повідомлення від відповідача, про те, що нею повідомлено останнього стосовно того, що вона є спадкоємицею померлого ОСОБА_2 з порушенням місячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 148 ЗК України, також у своїй заяві вона не зазначила платіжних реквізитів для перерахування орендної плати. Зазначає, що несплата відповідачем орендної плати позивачу є підставою для одностороннього розірвання договору, відповідно до п. 38 Договору. Додатковою угодою від 11.02.2016 року, що укладена між ОСОБА_2 та ТОВ «БІО ЛАТ» продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки до 2040 року. Вказує, що померлий ОСОБА_2 такої угоди з відповідачем не укладав, оскільки підпис на ній виконано не ОСОБА_2 , а іншою невідомою особою.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу на те, що відповідачем не було доведено належними доказами факту отримання ОСОБА_2 орендної плати в 2016 році. Більш того, сам факт отримання ОСОБА_2 орендної плати не доводить факту його обізнаності із змістом додаткової угоди. Крім того, судом першої інстанції не було встановлено, якими саме діями ОСОБА_2 надав згоду на укладання додаткової угоди. Зазначає, що твердження експерта про виконання підпису на додатковій угоді іншою особою взагалі доводять ту обставину, що ОСОБА_2 її не підписував. Крім того, сам ОСОБА_2 на час підписання додаткової угоди взагалі перебував на стаціонарному лікуванні, а тому не міг її підписати, але вказані фактичні обставини справи судом перевірені не були.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що ним було наперед виплачено ОСОБА_2 орендну плату за користування земельною ділянкою за 2016 2017 роки в сумі 7008 грн. 19 коп. Грошові кошти, надіслані 11.05.2017 року в сумі 1654 грн. 65 коп. були повернуті відповідачу в зв`язку із смертю ОСОБА_2 Грошові кошти по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 4044 грн. 17 коп. також направлялися відповідачем і позивачу, однак були повернуті через відмову позивача у їх отриманні. Підтвердженням виплати ОСОБА_2 орендної плати за користування земельною ділянкою є квитанції АТ «Укрпошта», оригінали яких, надавалися відповідачем для огляду в судовому засіданні, при розгляді справи судом першої інстанції. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 був обізнаний та погоджувався з умовами спірної додаткової угоди, оскільки ще за життя підтвердив свій намір продовжувати співпрацю з ТОВ «БІО ЛАТ» надавши заяву про виплату йому орендної плати наперед у розмірі передбаченому додатковою угодою. Більш того, вказана додаткова угода ним не оскаржувалася. З урахуванням викладеного, просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримав. Просив її задовольнити.

Представники відповідача просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на виконання умов договору відповідачем перераховувалися грошові кошти на адресу спадкодавця, а пізніше на адресу позивача, однак вони були повернуті через їх не отримання, а отже, умови для розірвання договору оренди землі з цих підстав відсутні. Крім того, спадкодавець з життя підтвердив своє волевиявлення на укладення спірного додаткового договору на викладених у ньому умовах, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був власником земельних ділянок площею 2,1737 кадастровий номер :02:002:0223; площею 0,5557 кадастровий номер :01:001:0164 та площею 0,5226 кадастровий номер :01:001:0530, які заповів ОСОБА_1 (а.с. 11).

У 2007 році ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 2,1 га в оренду відповідачу (а.с. 12 - 14). Відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки, зазначена земельна ділянка передавалася в оренду строком на 15 років.

16.02.2016 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду (а.с. 15), відповідно до якої, змінено строк договору оренди земельної ділянки та визначено, що вказаний договір укладено строком на 33 роки. Крім того, вказаною додатковою угодою змінено нормативно грошову оцінку земельної ділянки, що передається в оренду та збільшено орендну плату з 1 % до 1,5 % від нормативно грошової оцінки ділянки, а також передбачено можливість здійснювати орендну плату в натуральній формі (зерно, сіно, олія та інше). Згідно висновків судово почеркознавчої експертизи № 76/77 проведеною Сумським відділенням Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді б/н від 11.02.2016 року до договору оренди землі № 13 від 12.04.2007 виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. (а.с. 69- 85).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 66). Після смерті ОСОБА_2 позивач успадкувала земельну ділянку, яка була передана в оренду померлим спадкодавцем відповідачу, про що повідомила останнього. (а.с. 17). Також, позивач звернулася до відповідача з листом від 06.06.2018 року, в якому просила відповідача розірвати договір оренди землі від 12.04.2007 року № 13, а земельну ділянку повернути їй у власне користування. Бажання розірвати договір оренди земельної ділянки позивач пояснила бажанням самостійно її обробляти, низьким розміром орендної плати та наявною заборгованістю по орендній платі. (а.с. 18). На вказаний лист відповідач повідомив позивача про небажання розривати договір оренди земельної ділянки та просив позивача повідомити йому платіжні реквізити для виплати коштів за оренду земельної ділянки. Крім того, відповідач повідомив позивача про те, що заборгованість перед нею по орендній платі за користування земельною ділянкою складає 4044 грн. 17 коп., і запропонував позивачу збільшити плату за користування земельною ділянкою з 7 % до 10 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки шляхом підписання додаткової угоди (а.с.19).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту «д» ст. 141 Земельного кодексу України, систематична несплата орендної плати є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Пунктом 39 укладеного договору оренди землі від 12.04.2007 року № 13 визначено, що умовами розірвання договору оренди є невиплата орендної плати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що наявність у відповідача заборгованості по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою не може бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем в період з 2016 по 2018 роки здійснювалося нарахування та виплата ОСОБА_2 орендної плати за користування земельною ділянкою (а.с. 31- 39). Так, 11.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про надання йому матеріальної допомоги в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою. Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «БІО ЛАТ» від 19.05.2016 року, ОСОБА_2 виплачено авансом орендну плату за наступні три роки в розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 96). Крім того, із повідомлення філії Вінницької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 27.06.2019 року (а.с. 137) вбачається, що поштовий переказ № 1769 від 13.05.2017 на суму 1654 грн. 65 коп. на ім`я ОСОБА_2 було повернуто 24.05.2017 року відповідачу, оскільки одержувач помер. Поштовий переказ № 8285 від 20.12.2018 року на суму 4044 грн. 17 коп. виписаний на ім`я ОСОБА_1 повернутий 31.01.2019 року. Таким чином, в діях відповідача відсутня систематичність невиплати орендної плати позивачу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, стосовно того, що відповідачем, на виконання умов договору оренди земельної ділянки, вчинялися дії, спрямовані на виплату орендної плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 та позивачу, проте, вказану орендну плату ОСОБА_2 та позивачем не було отримано з незалежних від відповідача причин. Таким чином, колегія суддів визнає, що вказані обставини не можуть бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки в утворенні заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою відсутня систематичність невиплати відповідачем орендної плати позивачу та вина відповідача в утворенні заборгованості з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою перед позивачем, оскільки ТОВ «БІО ЛАТ» вчинялися необхідні дії спрямовані на виконання умов договору оренди земельної ділянки в частині виплати орендної плати.

Питання відповідальності сторін договору оренди земельної ділянки визначені в статті 36 Закону України «Про оренду землі», а саме, у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Відповідно до ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

В судому засіданні не було доведено про систематичну несплату товариством орендною плати за 2016-2017 роки, вимоги про розірвання укладеного договору оренди не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів позивача, що викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що померлий ОСОБА_2 не укладав додаткову угоду від 11.02.2016 року до договору оренди землі від 12.04.2007 року № 13 та не міг бути обізнаним з умовами вказаної додаткової угоди, оскільки не підписував її, колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з частинами 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами пп. 3,4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з частиною 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно висновків судово почеркознавчої експертизи № 76/77 проведеною Сумським відділенням Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді б/н від 11.02.2016 року до договору оренди землі № 13 від 12.04.2007, яку просить визнати недійсною позивач, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. Будь - яких інших доказів зворотного відповідачем до суду надано не було. Таким чином, оскаржувана додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року № 13 не відповідає положенням чинного законодавства з огляду на недосягнення сторонами всіх суттєвих умов договору. Сама заява померлого ОСОБА_2 про надання матеріальної допомоги в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою є доказом про намір померлого ОСОБА_2 укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року № 13, але не може бути переконливим доказом, який свідчить про укладання додаткової угоди через доведеніситі в суді факту її не підписання останнім.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що зміст оскаржуваної додаткової угоди б/н від 11.02.2016 року не відповідає змісту договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року № 13, в якому відсутні п. 2.1, 2.4, 3.1, 4.1,4.2, та 4.4.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у померлого ОСОБА_2 волевиявлення на укладення додаткової угоди з відповідачем від 11.02.2016 року до договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року № 13 в редакції, що не відповідає змісту первісного договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року № 13 з огляду на не підписання її останнім.

Щодо задоволення вимоги про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди від 11.02.2016р., то ці вимоги передчасні, оскільки рішення суду про визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки після набрання ним законної сили буде підставою для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень в частині скасування попередньої реєстрації права оренди за договором від 12 квітня 2007 року № 13 (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи на підставі п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі №13 від 12 квітня 2007 року, укладену 11 лютого 2016 року між померлим ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ».

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко