ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/9536/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/3049/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_5,

представник позивача-ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2018 року у складі судді Михайлюка О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2015 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилася донька ОСОБА_7

Зазначала, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. З жовтня 2016 року з відповідачем припинено шлюбні відносини, вони не проживають сумісно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення вона не згідна.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вважаючи що сім'ю можна зберегти.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2018 року позов задоволено.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачці замінено на дошлюбне прізвище ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилався на те, що судом відповідно до вимог ст.111 СК України не прийнято заходи щодо примирення сторін, розірвання шлюбу є передчасним, він кохає дружину та доньку, бажає зберегти сім'ю. Узи шлюби для нього як афганця є священними, а розірвання шлюбу неприпустимим.

Просив скасувати судове рішення та вжити заходи щодо примирення сторін (а.с.88-89).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема, зазначила, що:

- на примирення вона не згодна, оскільки суд не може примусити жінку та чоловіка проживати разом;

- суд неодноразово відкладавав розгляд справи, а тому фактично строк для примирення у сторін був, не має підстав для примирення, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим (а.с.110-114).

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з'явився, клопотання про поважність причин неявки не подав, що не перешкоджає розглядові справи у його відсутність на підставі ч.2ст.372 ЦПК України.

Вирішуючи питання про повідомлення відповідача з датою, часом і місцем розгляду справи належним чином апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_6 12 грудня 2019 року особисто ознайомився із матеріалами справи, тобто й з ухвалою апеляційного суду від 30 січня 2019 року про призначення справи до судового розгляду на 19 березня 2019 року о 15 год. у приміщенні Одеського апеляційного суду (а.с.128-129,131,133).

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком двох позашлюбних неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_2, дії відповідача свідчать про проживання однією сім'єю з іншою жінкою, народження позашлюбних дітей, що суперечить моральним принципам суспільства, а тому відсутні підстави для застосовування заходів щодо примирення подружжя, шлюб необхідно розірвати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Частиною 3ст.109 СК України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Судом встановлено, що 15 серпня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1197 (а.с.3).

Від шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Також судом встановлено, що відповідач є також батьком двох позашлюбних малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується листом Одеського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 грудня 2017 року (а.с.81).

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Так,ст.56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов не визнав, а позивачка навпаки наполягала на розірванні шлюбу, заперечувала проти надання сторонам строку на примирення, так як наміру відновлювати подружні стосунки з відповідачем не мала.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер та підлягає розірванню, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для його розірвання.

Доводи апелянта про те, що він бажає зберегти сім'ю та просить надати строк для примирення на шість місяців до уваги не приймаються, оскільки з моменту подачі позову про розірвання шлюбу 22 червня 2017 року дотепер пройшов майже 1 рік та 9 місяців, проте примирення між сторонами не відбулося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому подальше збереження шлюбу суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу,а примушування до збереження шлюбу є порушенням права дружини.

Таким чином, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні, в зв'язку з чим надання сторонам строку для примирення є недоцільним. Крім того, позивачка не наполягала на його застосуванні.

Вирішуючи спір, суд з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з'ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков