У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 пред'явив до суду позов до ОСОБА_4, про стягнення боргу у розмірі 8 232 396 грн. 10 коп.

У січні 2016 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача в межах суми боргу в розмірі 8 232 396 грн. 10 коп. (17-20).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03.03.2016 р. заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено частково. Суд наклав арешт на: нежитлову будівлю гараж, загальною площею 135, 1 кв.м за адресою: АДРЕСА_9; нежитлову будівлю склад №2, загальною площею 163, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_14; нежитлову будівлю склад №1, загальною площею 130, 0 кв.м за адресою: АДРЕСА_15; інше будівля з житловими і службовими приміщеннями, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 128, 7 кв.м, житловою площею 48 кв.м, за адресою: АДРЕСА_10; будинок, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 124, 1 кв.м, житловою площею 85, 8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_13; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 25 га з цільовим значенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_12; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0, 08 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_11; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0, 44 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_12; будинок житловий з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_16; квартиру загальною площею 86, 6 кв.м, житловою площею 56. 6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1; квартиру загальною площею 71, 5 кв.м., житловою площею 48, 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_2; квартиру загальною площею 38, 8 кв.м, житловою площею 28, 3 кв.м за адресою: АДРЕСА_3; квартиру загальною площею 47, 1 кв.м, житловою площею 29, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_4.

Не погоджуючись з судовим рішенням, особа, яка не є учасником даної справи, ОСОБА_2, через свого представника, адвоката ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на вирішення питань щодо її прав на нерухоме майно, неправильне застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просив Ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.123-130).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3, адвокат Зьома В. О., заперечував проти її задоволення та вказав, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали всі тринадцять об'єктів, на які накладений арешт, належали ОСОБА_4, а тому, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року залишити без змін (а.с.171-173).

Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2019 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03.03.2016 р. залишено без змін.

04.03.2019 р. адвокат ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на обставини, встановлені у згаданій Постанові Київського апеляційного суду від 22.01.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, накладено арешт на нерухоме майно, а саме, на: нежитлову будівлю гараж, загальною площею 135, 1 кв.м за адресою: АДРЕСА_9; нежитлову будівлю склад №2, загальною площею 163, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_14; нежитлову будівлю склад №1, загальною площею 130, 0 кв.м за адресою: АДРЕСА_15; інше будівля з житловими і службовими приміщеннями, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 128, 7 кв.м, житловою площею 48 кв.м, за адресою: АДРЕСА_10; будинок, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 124, 1 кв.м, житловою площею 85, 8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_13; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 25 га з цільовим значенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_12; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0, 08 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_11; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0, 44 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_12; будинок житловий з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_16; квартиру загальною площею 86, 6 кв.м, житловою площею 56. 6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1; квартиру загальною площею 71, 5 кв.м., житловою площею 48, 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_2; квартиру загальною площею 38, 8 кв.м, житловою площею 28, 3 кв.м за адресою: АДРЕСА_3; квартиру загальною площею 47, 1 кв.м, житловою площею 29, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_4..

У березні 2013 року ОСОБА_2 пред'явила в Голосіївський районний суд м. Києва позов до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики. 01.03.2013 р. суд відкрив провадження у справі №752/3612/13-ц.

В рамках даної цивільної справи Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою від 05.03.2013 р. наклав заборону на відчуження майна, яке належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року у справі №752/3612/13-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 задоволені. Суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача 11 594 863 грн 50 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2013 р. апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2013 р. в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_6 скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у позові ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, в решті рішення залишене без змін.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13.03.2015 р. по справі № 543/730/14-ц цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ПН ОРНО Полтавської області Черненко О. О., за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Оржицького РУЮ Полтавської області, про визнання правочинів недійсними, повернення сторін у стан, що існував до їх вчинення, надання позивачеві необхідних повноважень для реєстрації права власності на майно, про скасування рішень нотаріуса, задоволено частково, визнано недійсними: Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року земельної ділянки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року будівлі з житловими і службовими приміщеннями, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу від 19.03.2013 року нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року; Договір купівлі-продажу будинку від 19.03.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 19.03.2013 року.

Крім того, указаним Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13.03.2015 р. по справі № 543/730/14-ц скасовані рішення про державну реєстрацію права власності на указане нерухоме майно за ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.05.2015 р. по справі N543/730/14-ц Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року залишене без змін.

Отже на момент постановлення Ухвали від 03 березня 2016 року Подільським районним судом м. Києва по справі № 758/15253/15-ц про накладення арешту на вищезазначене майно існувало Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року по справі № 543/730/14-ц, яким договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнані недійсними та скасовані рішення щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4

Відтак на момент постановлення Ухвали Подільським районним судом м. Києва від 03 березня 2016 року майно, на яке був накладений арешт ухвалою по справі №758/15253/15-ц, не належало ОСОБА_4, тоді як, на час винесення Ухвали від 03.03.2016 року, - наявна Інформаційна довідка №54475458 від 03 березня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27-37), якою підтверджувалось належність всього згаданого майна ОСОБА_4

При цьому, з моменту вступу в законну силу рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року (25 травня 2015 року) по справі N543/730/14-ц до моменту постановлення Ухвали суду про забезпечення позову від 03 березня 2016 року, минув майже рік, при цьому записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишались незмінними (не скасованими), що свідчить про відсутність заяв про скасування державної реєстрації прав власності від зацікавленої особи, а саме, ОСОБА_10 та зволікання з виконанням рішення суду.

Водночас, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 316-317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати 1 усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до пункту 9 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина тертя стаття 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини 1 статті 214 ЦПК).

Пунктами 8, 12 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна.

Таким чином, з огляду на те, що на момент вжиття заходів забезпечення позову Ухвалою суду від 03.03.2016 року, - майно, на яке накладався арешт, не належало відповідачу по справі, а Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року визнано правочини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стосовно арештованого майна недійсними та повернуто сторін у стан, що існував до їх вчинення, надано позивачеві необхідних повноважень для реєстрації права власності на майно, скасовано рішення нотаріуса щодо реєстрації права власності арештованого нерухомого майна, автоматично відпали ті підстави, які були наявні під час постановлення Подільським районним судом м. Києва 03.03.2016 р. Ухвали про накладення вказаного арешту на зазначене майно.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, ст.ст.16,391 ЦК України, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу - задовольнити;

Скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті Подільським районним судом м. Києва в своїй Ухвалі від 03.03.2016 р., а саме,

1. нежитлову будівлю гараж, загальною площею 135,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_17;

2. нежитлову будівлю склад №2, загальною площею 163,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_17;

3. нежитлову будівлю склад №1, загальною площею 130,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_17;

4. інше будівля з житловими і службовими приміщеннями, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 48 кв.м., за адресою: АДРЕСА_17;

5. будинок, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 124,1 кв.м., житловою площею 85,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_17;

6. земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,25 га., з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_18;

7. земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,08 га., з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_18;

8. земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,44 га., з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_18;

9. будинок, житловий з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_19;

10. квартира, загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 56,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5;

11. квартира, загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6;

12. квартира, загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7;

13. квартира, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. за адресою: ОСОБА_8;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк