Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 344/12617/16-ц

провадження № 61-17705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року у складі судді Пастернак І. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Беркій О. Ю., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживача і відшкодування незаконно стягнутої комісії у розмірі 717,08 грн.

Позов мотивований тим, що 10 березня 2016 року скориставшись кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» він оплатив благодійний внесок у розмірі 12 000 грн. За вказану фінансову операцію банком було списано комісію у розмірі 361 грн.

30 березня 2016 року він погодився на миттєву розстрочку на 24 місяці на суму заборгованості 12 361 грн (тобто по 515,04 грн щомісяця) без жодних комісій за умови сплати фіксованої суми у розмірі 515,04 грн до 18 числа кожного місяця.

04 квітня 2016 року вніс на кредитну карту 2 060,16 грн, тобто погасив кредит за чотири місяці.

Однак 18 травня 2016 року отримав СМС повідомлення від банку про списання 873,51 грн (515 грн - тіло кредиту і 358,54 грн - комісія).

24 травня 2016 року шляхом перерахунку з виплатної карти на кредитну вніс 10 301 грн (12 361 грн - 2 060,16 грн), які залишалось повернути до погашення всієї суми кредитної заборгованості, і направив листа до голови правління щодо стягнутої комісії.

22 червня 2016 року банком надана відповідь, що йому повернуто 401,48 грн (комісія за картою у розмірі 4% на загальну суму), а залишок становить 716,81 грн (заборгованість за комісією за два місяці: 358,54 грн*2).

Оскільки він із умовами «миттєвої розстрочки» не ознайомлювався, додаткових угод не укладав, 20 липня 2016 року повторно звернувся до голови правління із листом, на який отримав відповідь, що у нього виникла кредитна заборгованість у розмірі 654,90 грн.

Крім цього, у період із 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2016 року з пенсійної виплатної карти позивача були списано 397,27 грн для погашення нарахованої комісії у розмірі 716,81 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просив: стягнути із відповідача на його користь 397,27 грн зайво списаних коштів із пенсійної картки; зобов`язати Банк припинити списання коштів із його пенсійної картки; зобов`язати відповідача ліквідувати нараховану комісію у розмірі 717,08 грн і стягнути 2 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, позивач погодився із умовами та правилами надання банківських послуг, а надана банком виписка про рух коштів по кредитній картці підтверджує наявність заборгованості ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином, що кошти у сумі 873,51 грн були списані із його картки і на цю суму нарахована комісія неправомірно, з умовами послуги «Миттєва розстрочка» він не ознайомлювався.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу на надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 344/12617/16-ц із суду першої інстанції.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір шляхом підписання заяви-заяви, за умовами якого банк надав позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 12 800 на картку «Універсальна Gold».

10 березня 2016 року ОСОБА_1 , скориставшись вищевказаною кредитною карткою, оплатив благодійний внесок у розмірі 12 000 грн. За указану операцію із картки знято комісію у розмірі 361 грн.

30 березня 2016 року за пропозицією представника Банку ОСОБА_1 погодився на користування сервісом «Миттєва розстрочка» на 24 місяці та 04 квітня 2016 року вніс кошти 2060,16 грн, а 24 травня 2016 року - 10 301 грн.

24 травня 2016 року та 20 липня 2016 року ОСОБА_1 звертався до голови Правління банку з проханням скасувати послугу «Миттєва розстрочка» та повернути утриману комісію.

Листами від 22 червня 2016 року та 15 серпня 2016 року банк повідомив позивача, що послуга «Миттєва розстрочка» за кредитною карткою, випущеною на ім`я ОСОБА_1 , скасована, кошти на суму 401,48 грн повернуто на кредитну картку. Станом на 22 червня 2016 року заборгованість за карткою «Універсальна Gold» становить 716,81 грн, а станом на 15 серпня 2016 року - 654,90 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Наданий у судовому засіданні банком витяг із сервісу «Миттєва розстрочка» містить відомості про комісію у розмірі 4% від суми платежу у випадку регулярного списання платежу. Також зазначено, що комісія карти регулюється пунктом 2.1.1. діючих Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з із сервісу «Миттєва розстрочка», Умов та Правил розуміла позивач та ознайомилася і погодилася з ними, зокрема й щодо сплати комісії у випадку списання регулярного платежу по сервісу «Миттєва розстрочка».

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Наданий банком витяг із сервісу «Миттєва розстрочка», з посиланням на Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не перевірив правильність нарахування та утримання комісії з позичальника, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові.

У зв`язку з наведеним, відповідно до статті 411 ЦПК України касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду - скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Журавель

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук