Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 380/11122/16

провадження № 61-30234св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_4 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»;

третя особа - міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року у складі судді Шепетко І. О. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), третя особа - міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про визнання права власності на рухоме майно, звільнення майна з-під арешту та скасування його розшуку.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2013 року він за погодженням з ПАТ «Креді Агріколь Банк» придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки ГАЗ АС-G 3309 AXY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за який сплатив ОСОБА_3 45 тис. грн, що підтверджується заявою на переказ готівки від 06 червня 2013 року № 836876. Відповідач передав йому ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а ПАТ «Креді Агріколь Банк» було внесено зміни до запису № 6 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зазначав, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та приватного підприємства «Тетра» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 125 315 грн 06 коп.

12 листопада 2014 року міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області було винесено постанову про розшук майна боржника - ОСОБА_3

19 листопада 2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений запис № 13 про арешт рухомого майна боржника згідно з постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

08 липня 2016 року належний йому транспортний засіб було тимчасово затримано.

Зазначав, що він на законних підставах набув право на арештоване майно задовго до накладення арешту та оголошення його в розшук за боргами ОСОБА_3 та за згодою заставодержателя - ПАТ «Креді Агріколь Банк», а, відтак, вважав, що відсутні підстави для накладення арешту на таке майно за боргами ОСОБА_3 та оголошення його в розшук.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ АС-G 3309 AXY фургон С, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зняти з нього арешти, накладені міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області після 06 червня 2013 року; скасувати його розшук, оголошений міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області після 06 червня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами не був дотриманий установлений законодавством порядок відчуження автомобіля, письмовий договір між ними не посвідчувався, автомобіль не було знято з обліку. Отже, договір купівлі-продажу автомобіля від 06 червня 2013 року, передача коштів ОСОБА_3 не потягли настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону. ОСОБА_1 цим правом не скористався, оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 2013 році, постанова про розшук майна боржника та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були винесені у 2014 році, а транспортний засіб було затримано у 2016 році, і лише у жовтні 2016 році позивач звернувся до суду за захистом свого права власності, тобто, після того як для ОСОБА_1 настали негативні наслідки у зв`язку з арештом майна в порядку виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 308/11122/16-ц з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 позов визнав та підтвердив викладені позивачем обставини, а банк у своєму листі підтвердив викладені позивачем обставини і вказав, що не має претензій до арештованого майна. Вказував, що з червня 2013 року позивач безперешкодно використовував спірний автомобіль як власник, а банк вилучив з реєстру заставне обтяження спірного майна. Зазначав, що в день укладення купівлі-продажу автомобіля позивач не зміг зареєструвати права на транспортний засіб через хворобу, а у подальшому - через зайнятість в інших справах, а через деякий час цьому вже перешкоджав арешт, накладений державним виконавцем за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед банком.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна у простій письмовій формі, а саме автомобіля ГАЗ АС-G 3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 45 тис грн, за умовами якого ОСОБА_3 (продавець) забезпечує, що визначена ним банківська установа надає згоду на цей договір, передає покупцю ( ОСОБА_1 ) автомобіль, ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу (а.с. 72).

У матеріалах справи наявна заява на переказ готівки від 06 червня 2013 року № 836876, згідно з якою ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_3 за автомобіль суму у розмірі 45 тис. грн (а.с. 23).

12 листопада 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області було винесено постанову про розшук майна боржника, де боржником є ОСОБА_3 , у тому числі було оголошено в розшук спірне рухоме майно (а.с. 26-27).

29 жовтня 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 28-29).

У зв`язку з розшуком автомобіля 08 липня 2016 року було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу на автомобіль ГАЗ АС-G 3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з розшуком транспортного засобу міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с. 24).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією договорів, предметами яких є транспортні засоби, здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).

Пунктом 8 Порядку № 1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України).

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС України або Держпродспоживслужбі, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС України видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держпродспоживслужбою - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі (пункт 17 Порядку № 1200).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

У справі, яка переглядається, встановивши, що спірний автомобіля не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстрований за ОСОБА_3 , суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу у простій письмовій формі не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону, проте ОСОБА_1 цим правом не скористався.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, висловленій у постановах: від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц (провадження № 61-18861св18), від 28 листопада 2018 року у справі № 662/397/17 (провадження № 61-24913св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 757/488/16-ц (провадження № 61-23233св18), від 20 червня 2018 року у справі № 682/2009/16-ц (провадження № 61-19946св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що в день укладення купівлі-продажу автомобіля позивач не зміг зареєструвати права на транспортний засіб, а факт укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля підтверджено, безпідставні, оскільки спірний автомобіль не було знято з обліку, позивачем та ОСОБА_3 не було вчинено дій для переоформлення права власності на спірний автомобіль, передбачених Порядком № 1200.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович