Справа № 462/8069/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1298/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 березня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року приватне акціонерне товариство (далі-ПрАТ) «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулась до суду з позовом, в якому просила в порядку суброгації стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22447 грн. 15 коп., які страхова компанія виплатила ОСОБА_2 на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу марки «Audi A3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП), що сталась 01.04.2018 року з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Acura MDX» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , і які залишились не відшкодованими страховій компанії внаслідок сплати страховиком забезпеченого транспортного засобу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ» коштів у сумі 20300 грн. 17 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 22447 грн. 15 коп. виплаченого страхового відшкодування та 1762 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, не зважаючи на надходження до суду 06.03.2019 року відзиву на позовну заяву, разом з яким він подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з дотриманням встановленого судом строку, останнім днем перебігу якого є 04.03.2019 року, оскільки копію ухвали про відкриття провадження він отримав 15.02.2019 року.

Звертає увагу, що у своєму клопотанні відповідач обгрунтовував доцільність розгляду справи в порядку загального позовного провадження необхідністю залучення до участі у справі як третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ» та витребування у неї розрахунків щодо виплати ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» коштів у сумі 20300 грн. 17 коп. на відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, а також для призначення у справі автотехнічної експертизи для визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «Audi A3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , оскільки вважає суперечливими надані позивачем докази на підтвердження понесених потерпілим витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Апелянт вважає, що згідно з актом огляду транспортного засобу від 02.04.2018 року, пошкоджене переднє праве крило автомобіля підлягало тільки ремонту та окраски, тому не було необхідності у заміні цього крила на нове, крім того, в розрахунок два рази включено мийку машини та встановлення і зняття бампера.

На думку апелянта, розмір страхового відшкодування є необґрунтовано завищеним, проводячи одні й ті самі дії повторно, що свідчить про недоведеність позовних вимог позивача щодо розміру страхового відшкодування, який стягується з відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить врахувати, що відповідачем до відзиву на позовну заяву не додано жодного доказу на підтвердження своєї позиції в заперечення позовних вимог, в той час як обов`язок відповідача подати всі докази разом із відзивом на позовну заяву закріплений у ч.1 ст.191 ЦПК України.

У відзиві позивач також зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу, реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування (СТО) сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, при цьому, покликається на правовий висновок Верховного Суду в постанові від 25.07.2018 року (справа №922/4013/17-г) та від 20.03.2018 року (справа №911/482/17-г).

Також позивач наводить пояснення щодо включення до суми страхового відшкодування два рази мийки машини та встановлення і зняття бампера.

Так, зокрема, відповідно до рахунку №00535 від 03.04.2018 року, було виставлено рахунок на ремонт автомобіля, який включав у себе зняття та встановлення бамперу та його часткове полірування, та заміну і фарбування переднього правого крила, даний рахунок було доповнено рахунком №00617 від 19.04.2018 року, який включав роботи, пов`язані з роботами, зазначеними у рахунку № НОМЕР_3 від 03.04.2018 року, а саме: придбання лако-фарбних матеріалів для здійснення фарбування, підбір фарби та мийка автомобіля після ремонту. Під час виконання безпосереднього ремонту за даними рахунками, СТО було встановлено, що доцільним буде фарбування бамперу, так як часткове полірування не дало належного результату, у зв`язку з чим було виставлено рахунок №00703 від 03.05.2018 року, за яким бампер підлягає облицюванню, зняттю/встановленню, розборці/зборці та фарбуванню, для чого необхідні лако-фарбні матеріали та повторна мийка автомобіля.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

01.10.2019 року від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, однак, правових підстав для задоволення такого клопотання немає.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.10.2019 року, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з наказом голови Львівського апеляційного суду від 11.09.2019 року, суддя-доповідач Бойко С.М. з 6 жовтня по 11 жовтня 2019 року перебувала у відрядженні в м.Києві, тому повний текст постанови складений 18.10.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Acura MDX» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 01.04.2018 року о 15 год. 30 хв. на вул.Стрийська, 20 в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Audi A3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 (а.с.15,29).

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальником), остання застрахувала свій транспортний засіб, зокрема, від пошкодження внаслідок ДТП (а.с.7-12).

Згідно страхових актів №006.00420418-1, №006.00420418-2, №006.00420418-3 від 22.09.2017 року (а.с.22-24), страховик ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» визначив розмір страхового відшкодування, яке підлягало виплаті страхувальнику ОСОБА_2 , 42747 грн. 32 коп., яке було виплачено шляхом перерахування коштів ТОВ «Ніко-Захід-Преміум» СТО, яке здійснило ремонт належного ОСОБА_2 транспортного засобу, згідно з платіжним дорученням від 11, 24 квітня та 08 травня 2018 року (а.с.25-27).

На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ», яка 06.06.2018 року сплатила ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в розмірі 20300 грн. 17 коп. за шкоду, завдану ОСОБА_1 (а.с.28).

У відповідності до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, з урахуванням наведених вище норм, страховик потерпілої в ДТП особи має право на стягнення в порядку суброгації з винної в ДТП особи страхового відшкодування, яке він виплатив страхувальнику (потерпілому) на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (договору майнового страхування).

Згідно із ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент вчинення ним ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ», що підтверджується полісом №АК/9839432 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.12.2017 року (а.с.69), тому страхова компанія забезпеченого транспортного засобу виплатила страховику потерпілого від ДТП страхове відшкодування з урахуванням наведених вище вимог ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження фактичного розміру майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, позивач надав рахунки СТО (а.с.19-21), яка здійснила відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілого.

На підставі отриманих з СТО рахунків про вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу, позивач здійснив розрахунок страхового відшкодування за завдану потерпілій (страхувальнику) ОСОБА_2 майнову шкоду, розмір якого відповідає вартості відновлювального ремонту (а.с.16-18).

Отже, доводи апелянта про неправильність визначеного позивачем розміру страхового відшкодування (матеріального збитку), є безпідставними.

Безпідставними є й доводи апелянта про завищений розмір витрат відновлювального ремонту, оскільки згідно з наданими СТО рахунками, ремонт транспортного засобу потерпілого стосувався лише отриманих внаслідок ДТП пошкоджень і в повній мірі відповідає акту огляду транспортного засобу від 02.04.2018 року (а.с.14), в якому такі пошкодження зафіксовано, а саме: деформація переднього правого крила автомобіля в передній частині та пошкодження переднього бамперу автомобіля в правій частині.

Вказаний акт не містить висновків щодо робіт, які необхідно провести для відновлення технічного стану пошкодженого автомобіля, а тому перелік робіт та матеріалів, необхідних для відновлення технічного стану транспортного засобу, методи та підходи такого ремонту є прерогативою СТО, на якому транспортний засіб ремонтується, а тому доводи апелянта і в цій частині є безпідставними.

Безпідставними є й доводи апелянта щодо необхідності залучення до участі у справі страховика забезпеченого транспортного засобу, оскільки при вирішенні даного спору суд не повинен перевіряти правильність проведеного цим страховиком розрахунку, оскільки вимога позивачем пред`явлена лише до відповідача ОСОБА_1 і лише позивач наділений процесуальним законом правом звертатись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі іншого відповідача (ч.1 ст.51 ЦПК України).

Наведене не позбавляє права відповідача з`ясувати у свого страховика підстави для виплати позивачу та розрахунок страхового відшкодування за завдану ним шкоду.

У зв`язку з наведеним, безпідставними колегія суддів вважає й доводи апелянта про необхідність проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення на позовну заяву.

Таким чином, судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті і не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: __________Бойко С.М.

Судді: __________Копняк С.М.

__________Ніткевич А.В.