22-ц/804/1136/19
263/9627/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/9627/18

Номер провадження 22-ц/804/1136/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2018 року, у складі судді Музики О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5,

третя особа: Кальміуський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про збільшення розміру аліментів,

В с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_5, уточнивши вимоги, просила змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2012 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 липня 2018 року до повноліття дитини, а також відкликати з Кальміуського ВДВС виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2012 року.

В мотивування позову зазначила, що 03 вересня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 в розмірі ? частини з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи стягнення з 10 жовтня 2012 року. В положення ч.2 ст.182 СК України законодавцем внесено зміни, відповідно до яких розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім за забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Кальміуський відділ державної виконавчої служби м.Маріуполь Донецької області, про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначила, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не враховано зміни в законодавстві в частині збільшення мінімального розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до Закону України «Про внесення змін у деякі законодавчі акти України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, який набрав законної сили 07.07.2017 року, та встановив, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що для неї, як для стягувача аліментів, їх розмір є дуже важливим.

Суд дійшов невірного висновку, що державний виконавець самостійно повинен змінити мінімальний розмір аліментів 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір, встановлений у зміненому законодавстві.

Вважає, що ніхто крім суду не має повноважень на зміну судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає обовязковому виконанню.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_5 та третьою особою Кальміуським ВДВС не подано відзив на апеляційну скаргу.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Сторони та представник третьої особи Кальміуського ВДВС у судове засідання апеляційного суду не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.43, 44, 53). Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.55).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 378909, виданого 04 березня 2011 року, ОСОБА_6 народилась 26 лютого 2011 року, про що вчинений актовий запис № 266, батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.3).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано, після розірвання шлюбу змінено прізвище ОСОБА_7 з «Моісеєнко» на «Роскошна» (а.с.5).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 жовтня 2012 року і до повноліття дитини (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема частиною другою статті 182 СК України.

Суд прийшов до висновку, що збільшення мінімального розміру аліментів у звязку зі зміною законодавства не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. У разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» проводить розрахунок заборгованості з урахуванням внесених змін до ст.182 СК України.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються, зокрема, у частці від доходу її матері, батька.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини. Так, до ч.2 ст.182 СК України внесені зміни, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

У абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У пункті 23 цієї ж постанови розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених статтею 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоровя когось з них. Зі змісту позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для зміни розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо мінімального розміру стягуваних аліментів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично просить змінити не розмір аліментів, а мінімальну межу не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка була встановлена законом.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Отже, виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у розмірі не менше мінімального гарантованого законом розміру, покладено на виконавця в силу вимог закону.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому підстави для його скасування і ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4, відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3