Провадження № 22-ц/784/1693/19 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 та її представника Олексієнко ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду, дата складання тексту рішення не зазначена, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,

встановила:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_5 , після смерті якої залишилась спадщина, яка складалась з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_5 мешкала в зазначеній квартирі, яку придбала за договором купівлі-продажу від 29 березня 1996 року. Спадкодавець заповіту не залишила. На теперішній час заявник є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї бабусі, яка прийняла спадщину, оскільки проживала з нею, починаючи з 1997 року до її смерті.

Після смерті бабусі ІНФОРМАЦІЯ_2 грудня ІНФОРМАЦІЯ_3 вона звернулася до приватного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом де отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не було надано доказів факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Посилаючись на викладені обставини, з метою оформлення своїх спадкових прав, заявник просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_3 Встановлено факт її постійного проживання з 1997 року разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, просила рішення суду скасувати, розглянути справу по суті заявлених вимог та відмовити у їх задоволенні, посилаючись на порушення її права користування квартирою на підставі усного договору купівлі-продажу від 03 грудня 2002 року та невідповідність висновків суду обставинам справи.

-2-

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, посилаючись на те, що судовим рішення питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в розгляді справи, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 29 березня 1996 року належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно форми 3 від 20 листопада 2018 року відомості про зареєстрованих осіб в цій квартирі відсутні (а.с.21). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що видане відповідне свідоцтво (а.с.11). Після її смерті спадкова справа не заводилася (а.с. 32-34).

Відповідно до актового запису про смерть ОСОБА_5 проживала за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.63). Заявник ОСОБА_3 , яка є її онукою, з 11 червня 1999 року була зареєстрована за цією ж адресою (а.с.8).

Згідно з постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. від 26 грудня 2018 року заявнику ОСОБА_3 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів того, що вона постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.22).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_3 є обґрунтованою.

Відповідно до положень ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено на час звернення з апеляційною скаргою правових підстав щодо порушення судовим рішенням, яке оскаржується, її прав на спадкове майно та не обґрунтовано необхідності на теперішній час їх захисту.

Так, на підтвердження свого порушеного права ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги акти про її проживання в квартирі з кінця 2002 року від сусідів, ксерокопію позовної заяви поданої нею до Заводського районного суду м. Миколаєва 30 вересня 2008 року до виконкому Миколаївської міської ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності, та ухвалу цього ж суду від 22 жовтня 2009 року.

Згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 року, яка набрала законної сили, позову заяву ОСОБА_1 до Миколаївського міськвиконкому про визнання угоди дійсною та визнання права власності залишено без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання та ненадання заяви про розгляд справи за її відсутності з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в редакції процесуального закону на час постановлення судового рішення (а.с.59).

В актах про проживання сусідами зазначено про проживання ОСОБА_1 в придбаній нею квартирі з кінця 2002 року. Ці обставини підтвердили в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

-3-

Обґрунтовуючи підставність апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на порушення її права користування квартирою на підставі усного договору купівлі-продажу від 03 грудня 2002 року зі ОСОБА_8 Миколаївсною.

Відповідно до положень статті 227 ЦК УРСР, що діяв станом на 03 грудня 2002 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Таким чином на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 право власності на квартиру не набула, хоча фактично користувалась нею.

При цьому ОСОБА_1 не є спадкоємницею майна після смерті ОСОБА_5 .

Отже, на час розгляду заяви ОСОБА_3 та на час звернення зі скаргою до апеляційного суду ОСОБА_1 не довела належними доказами, що вона набула прав на квартиру за договором купівлі-продажу укладеному зі ОСОБА_5 , а тому відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення на теперішній час безпосередньо стосується її прав та обов`язків.

Знаходження у ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на квартиру, який, з її слів їй передала ОСОБА_5 , зазначених висновків не спростовують.

Проживання ж в квартирі не впливає на законність оскаржуваного рішення та не є доказом порушення прав та обов`язків апелянта під час ухвалення рішення.

Посилання скаржника на те, що вона має намір знову звернувся з раніше зазначених питань з позовом до суду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на час звернення з апеляційною скаргою рішення суду з питань дійсності усної угоди купівлі-продажу квартири не ухвалено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до переконання, що на теперішній час, рішення суду, яке оскаржується ОСОБА_1 , не стосується її прав та обов`язків.

Водночас апелянт не позбавлена права на оскарження зазначеного рішення у разі визнання судом відповідних фактів, які б підтвердили право останнього на спадкове майно.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1, частини 2 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційної скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи наведене, апеляційне провадження, яке відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , відповідно до положень частини 1 статті 352 ЦПК України підлягає закриттю.

Оскільки ухвалою апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року була зупинена дія оскаржуваного рішення, то за наслідками апеляційного перегляду його дія підлягає поновленню.

-4-

Керуючись ст. ст. 362, 381 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем закрити.

Поновити дію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Т.В. Серебрякова

Повний текст ухвали складено 25 жовтня 2019 року.