Справа № 490/6577/18
Провадження № 22-ц/812/594/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

- позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Подзігун Г.В., того ж дня, повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року, у цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 , який обґрунтовувала наступним.

Вона є власницею земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є відповідач.

Влітку 2017 року ОСОБА_3 побудувала на території своєї ділянки басейн, а також з порушенням будівельних норм господарську будівлю на межі їх земельних ділянок.

В процесі будівництва відповідачем були порушені права позивача, як власника земельної ділянки, а саме: ґрунтом засипано кам`яну огорожу позивача; інженерні мережі, без згоди позивача, виведено на її територію та по трубах прокладено електропроводи; на земельну ділянку позивача виведено три стічні труби з яких постійно стікає вода, що утворює на ділянці калюжі; відповідач скидає будівельне сміття на земельну ділянку відповідача. Крім того, вода, що стікає по трубам, проведеними відповідачем, затоплює споруди, розташовані на земельній ділянці позивача, вимиває землю, створює стійкий неприємний каналізаційний запах, псує ґрунтові води, заболочує ділянку, що повністю унеможливлює її використання.

Посилаючись на акт комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 07 листопада 2017 року, яким зафіксовані виявлені, як на думку позивача, порушення закону та її прав, уточнюючи позовні вимоги позивач просила зобов`язати ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення шляхом демонтажу інженерних мереж (пластикових труб), які виведені на територію її земельної ділянки; демонтажу трьох стічних труб, виведених на територію її земельної ділянки; замурування отвору в бетонному заборі; знесення незаконної споруди, побудованої на межі земельних ділянок сторін, а також закопати басейн та вивезти з території все будівельне сміття.

Позиція відповідача суду невідома, оскільки справу розглянуто за її відсутності.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем недоведене порушення відповідачем закону (технічних норм і правил) та прав позивача.

-2-

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач користується господарськими спорудами та комунікаціями, на які в своєму позові вказує позивач. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази щодо належності земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою позивача, саме відповідачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неналежну оцінку судом акту комісії Центрального району Миколаївської міської ради від 07 листопада 2017 року, яким вона обґрунтовувала позов, а також будівництво басейну відповідачем без отримання дозволу, як це передбачено законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» і в Правилах використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженим рішенням Миколаївської міської ради від 17 жовтня 2003 року № 15/41, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Позивач в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала.

Будучи належно повідомленою про судові засідання суду апеляційної інстанції, відповідач в суд жодного разу не з`явилась, відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Справа неодноразово призначалася до розгляду, про що належним чином повідомлялась відповідач, проте про причини неявки суд не повідомляла та не скористалася своїм правом брати участь у судових засіданнях, дослідженнях доказів. Проте вона брала участь при проведенні експертизи, що була призначена судом апеляційної інстанції.

Процесуальні права надаються особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось інших цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права.

Враховуючи наведене вбачається, що поведінка ОСОБА_4 , яка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції не з`являлася у судові засідання, що свідчить про вчинення нею дій, що зумовлювали затягування судового процесу. Крім того, ОСОБА_4 мала можливість відслідковувати інформацію про розгляд справи з відкритих джерел.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77 - 80, 263 ЦПК України про їх належність, допустимість та достатність.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 , посилалась на те, що зазначені нею самовільні дії відповідача проведені з порушенням будівельних та санітарно-технічних норм, що підтвердила актом комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 07 листопада 2017 року складеним за результатами обстеження.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоведене порушення відповідачем закону (технічних норм і правил) та прав позивача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є передчасними, в повній мірі не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

-3-

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази та доводи учасників справи, колегія судді вважає, що позовні вимоги частково є підставними та підлягали задоволенню, але необґрунтовано не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Відповідно до положень частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Пункт "г" частини 1 статті 91 ЗК України: власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частина 1 статті 103 ЗК України: власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1000 кв.м., що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, по АДРЕСА_1 з 15 грудня 2008 року. Власником суміжної земельної ділянки площею 590 кв.м. по АДРЕСА_1 є відповідач (т.1 а.с. 6, 201).

Відповідач ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу, змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом про шлюб № 636 від 28 вересня 2016 року (т. 1 а.с.6).

03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Голови адміністрації Центрального району м. Миколаєва з заявою про обстеження земельної ділянки, з метою фіксування факту наявності труби водовідведення на належну їй земельну ділянку з сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Актом комісії від 07 листопада 2017 року у складі: начальника відділу комунального господарства та благоустрою адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, головного спеціаліста управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради при обстеженні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , виявлено розміщення бетонної огорожі, яка розділяє земельні ділянки № НОМЕР_1 та № 57 а, в якій влаштовано три пластикові труби водовідведення. Труби виведені на земельну ділянку належну позивачу, під трубами на землі має місце накопичування калюжі. На паркані між земельними ділянками АДРЕСА_1 а та АДРЕСА_2 з боку земельної ділянки, що належить позивачу, зафіксовано наявність влаштування інженерних мереж у вигляді пластикових труб діаметром до 40 мм, якими користуються сусіди по АДРЕСА_2 , та наявність господарської будівлі збудованої на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 а та АДРЕСА_2 (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №125-042 від 27 серпня 2019 року на земельній ділянці АДРЕСА_2 вздовж лівої бокової межі в задній торцевій частині, розташований плавальний басейн з трубами водовідведення, а також труби відведення зливної каналізації, які прокладені під землею на земельній ділянці самозахвату.

Трубопроводи водовідведення, в кількості 3 х штук з`єднані в єдиний трубопровід та виведений в задній торцевій частині земельної ділянки № НОМЕР_1 , далі трубопровід виходить на земельну ділянку № АДРЕСА_1 а та проходить по кам`яній огорожі земельної ділянки АДРЕСА_1

-4-

вул. Флотська з виходом під кам`яну огорожу на межі суміжного землекористування, в результаті чого, стічні води виходять з трубопроводу №59 безпосередньо під огорожу земельної ділянки №57 а, як вказано в геодезичній зйомці №033 тп 19 від 04 червня 2019 року.

Крім того, по капітальній огорожі межі суміжного землекористування між земельними ділянками №57-а та АДРЕСА_2 , з зовнішнього боку земельної ділянки № НОМЕР_2 , прокладені відкритим шляхом в хаотичному порядку трубопроводи інженерних мереж, які підключені до будівель та споруд домоволодіння

АДРЕСА_2 водовідведення, які прокладені по земельній ділянці самозахвату та інженерні мережі з земельної ділянки АДРЕСА_2 на територію земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , виконані самовільно без наявності дозвільних та проектних документів, що є порушенням вимог ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», затв. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 квітня 2013 р. №134 та від 28 серпня 2013 р. №410 , а також вимог ДБН 360-92** п. 3.25 «За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачувати каналізацію садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких узгоджений з органами санепідемслужби. Устаткування внутрішньо будинкової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється.» (т. 1 а.с.218233).

Зважаючи на зазначене, колегія судів вважає, що самовільно влаштовані відповідачем, в порушення чинних вимог закону (зокрема, будівельних і санітарно-технічних норм) конструкція водовідведення та інженерні мережі, що виходять на земельну ділянку позивачки, порушують права останньої, як власника земельної ділянки, зокрема її права на належні умови користування територією відповідно до цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

У зв`язку з тим, відповідно до приписів ст. 152 ЗК України, права позивача у зазначеній частині підлягають захисту у способи наведені у позовній заяві із частковим уточненням, зважаючи на вимоги ст. 5 ЦПК України, шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_4 за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення шляхом демонтажу трубопроводу водовідведення, в кількості трьох штук з`єднаних в єдиний трубопровід та виведений в задній торцевій частині земельної ділянки АДРЕСА_2 на територію земельної ділянки АДРЕСА_1 та замурувати отвір в бетонній огорожі, а також за власний рахунок демонтувати самовільно прокладені інженерні мережі з земельної ділянки АДРЕСА_2 на територію земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Відповідно до вищезазначеного висновку, експертом при досліджені земельної ділянки № АДРЕСА_1 , встановлено, що в задній торцевій частині, безпосередньо біля межі суміжного землекористування з частиною земельної ділянки № НОМЕР_1 під самозахватом, знаходиться значна кількість будівельного сміття, який утворився після виконання будівельних робіт на земельній ділянці № НОМЕР_1 та займає частину земельної ділянки № АДРЕСА_1 а, що не дозволяє користуватися в повній мірі всією площею земельної ділянки № НОМЕР_2 в задній торцевій частині.

Між тим, належних та достатніх доказів того, що будівельне сміття, що займає частину земельної ділянки позивача утворилось внаслідок дій відповідача суду позивачем не надано, а є лише припущенням експерта, тоді як згідно приписів частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

-5-

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача щодо прибирання від будівельного сміття земельної ділянки належної позивачу не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

До того ж, експертом встановлено, що розташування самовільно побудованої надвірної господарської будівлі безпосередньо вздовж суміжного землекористування, є порушенням вимог ДБН Б2.2-12:2018 п. 6.1.41.

Відсутність улаштування необхідних інженерно-технічних заходів, а саме системи водостоку, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі та карнизу будівлі на територію суміжної ділянки № НОМЕР_3 а, а також догляд за будівлею при здійсненні поточного ремонту власником домоволодіння АДРЕСА_2 , перешкоджає використанню в повному обсязі земельної ділянки АДРЕСА_1 а по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про знесення зазначеної будівлі, на підставі ст.391 ЦК України, підлягають частковому задоволенню шляхом покладення на відповідача обов`язку за власні кошти вжити необхідні інженерно-технічні заходи з метою запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів зазначеної будівлі на територію суміжної земельної ділянки позивача. При цьому знесення спірної споруди є крайнім заходом впливу на забудовника і в даному випадку є недоцільним, оскільки її розташування не завдає шкоди земельній ділянці позивача, а усунення негативних наслідків, які пов`язані з відсутністю улаштування системи водостоку, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі та карнизу будівлі на територію суміжної ділянки № НОМЕР_3 а, можливо у вищенаведений спосіб. У зв`язку з тим, саме по собі посилання позивача на те, що спірна прибудова є самочинною та збудована відповідачем з порушенням ДБН 360-92** п. 3.25 не є беззаперечною підставою для її знесення.

Крім того, згідно положень ст.15 ЦК України захисту підлягає порушене право особи. Разом з тим, доказів того, що плавальний басейн, розташований на земельній ділянці відповідача, порушує права позивача, суду не надано та матеріали справи не містять. Тому посилання позивача на порушення її прав на належну земельну ділянку, враховуючи місце розташування басейну, є припущеннями та не заслуговують на увагу.

За таких обставин, висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, не може вважатися обґрунтованим та рішення підлягає скасуванню, у відповідності до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат.

Ухвалення рішення на користь позивачки є підставою (ст. 141 ЦПК) для відшкодування понесених нею судових витрат при розгляді справи в судах першої і апеляційної інстанцій за рахунок відповідача (1762 грн. судового збору та 9 500 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи (2500 грн. (проведення геодезичної зйомки) + 7000 грн. вартість експертизи).

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення шляхом демонтажу трубопроводу водовідведення, в кількості трьох штук з`єднаних в єдиний трубопровід та виведений в задній торцевій частині земельної ділянки АДРЕСА_2 на територію земельної ділянки АДРЕСА_1 та замурувати отвір в бетонній огорожі.

-6-

Зобов`язати ОСОБА_4 за власний рахунок демонтувати самовільно прокладені інженерні мережі з земельної ділянки АДРЕСА_2 на територію земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 влаштувати за власний рахунок водовідвідні засоби (жолоби, водостічні труби) з покрівлі та карнизу надвірної господарської будівлі, що розташована на частині земельної ділянки під самозахватом домоволодіння АДРЕСА_2 та права бокова стіна будівлі є продовженням огорожі по межі суміжного землекористування між земельними ділянками № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з водовідведенням на свою земельну ділянку.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про знесення споруди, басейну та вивезення будівельного сміття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 1762 грн. в обох судових інстанціях, 9 500 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2019 року.