Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"09" вересня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі приватної власності йому належить 54/100 частки зазначеного будинку, де зареєстровані відповідачі, які в ньому не проживають і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою судді від 14 січня 2019 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги він підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Від третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких проти задоволення позову ОСОБА_1 вони не заперечують.

З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що 54/100 частки (квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями Договору дарування частини жилого будинку за №860 від 07.03.2002 (а.с.7) та Реєстраційного посвідчення Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації за реєстровим №3617 від 12.03.2002 (а.с.8).

Згідно наданих 10 січня 2019 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.13-16) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується також копією довідки ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» за №2476 від 06.12.2018 (а.с.10).

Як вбачається з копії акту ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 05 грудня 2018 (а.с.11), відповідачі за вказаною адрескою будинок з грудня 2009 року не займають, у зв`язку з чим, за його користування та комунальні послуги не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що колишня дружина позивача - ОСОБА_2 , після розлучення з ОСОБА_1 , десять років назад разом з дітьми добровільно виїхали з будинку АДРЕСА_1 і там не проживають.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський