Провадження №2-о/760/388/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 р. до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, у якій заявники просять:

встановити факт, що дитина - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є сином громадян Іспанії - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаються на наступне.

Так, громадяни Королівства Іспанії, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Солом`янського районного суду міста Києва з даною заявою, щоб встановити факт, що хлопчик - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є сином подружжя.

11.08.2005 р. Судом Віллабона (Королівство Іспанія) між заявниками було зареєстровано шлюб. Подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі і на даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства у подружжя народився син ОСОБА_3 , який має генетичну спорідненість із подружжям. Дитина народилася у Київському пологовому будинку № 5 за адресою: 03061, м.Київ, просп. В . Лобановського, 2. Вказане підтверджується відповідним медичним свідоцтвом про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською B.C., на запис подружжя батьками дитини. Відповідно до тексту нотаріально посвідченої заяви сурогатної матері, вона підтверджує, що не є матір`ю дитини та не має жодних батьківських та інших прав щодо дитини, зобов`язується не чинити подружжю перешкод в реалізації їх батьківських прав. Також, сурогатна мати зазначає в заяві, що відмовляється від будь-яких та всіх прав щодо дитини, що можуть виникати в неї в Королівстві Іспанія як в особи, яка народила дитину.

03 вересня 2019 р. Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , у якому подружжя записано батьками дитини, про що 03 вересня 2019 р. зроблено актовий запис № 3871.

Заявники посилаються на те, що країною громадянства та постійного місця проживання подружжя є Королівство Іспанія. По завершенню всіх формальних процедур, пов`язаних із реєстрацією народження дитини та оформлення паспорту для виїзду дитини за кордон, подружжя має намір залишити Україну та повернутися разом із дитиною до Іспанії.

Звернення з даною заявою до суду обумовлене спеціальним для Іспанії порядком реєстрації батьківства щодо дітей, народжених шляхом сурогатного материнства за кордоном.

Так, згідно з Інструкцією Головного Управління Реєстрів та Нотаріату (DGRN) від 5 жовтня 2010 р. про процедуру реєстрації походження дітей, народжених в результаті сурогатної вагітності була визнана можливість запису такої дитини та встановлені критерії для отримання доступу до бази реєстрації Актів Цивільного Стану Іспанії для дітей, народжених за кордоном за допомогою технік сурогатного материнства, а саме, було дозволено визнання закордонних судових документів, які підтверджують факт походження та народження дитини.

У 2019 р. у зв`язку зі змінами в законодавстві Іспанії, що регулює сферу репродуктивних технологій та сурогатного материнства, було встановлено більш чіткі та жорсткі вимоги, дотримання яких є обов`язковим для реєстрації дітей, народжених за кордоном за допомогою технік сурогатного материнства, до бази реєстрації Актів Цивільного Стану Іспанії.

Відповідно до п. 2 Інструкції Головного Управління Реєстрів та Нотаріату від 18 лютого 2019 р. № 2367 про оновлення режиму реєстрації батьківства осіб, народжених шляхом сурогатного материнства, заявки на реєстрацію в Консульському реєстрі актів цивільного стану про батьківство дітей, народжених після опублікування цього Розпорядження, не підлягають розгляду, за винятком випадків, коли існує рішення судових органів відповідної країни, яке є остаточним та вступило в законну силу.

Неможливість внесення до реєстру Цивільних Станів Іспанії запису про дитину, народжену в результаті сурогатного виношування поза межами Іспанії, за відсутності судового рішення країни місця народження дитини, підтверджується також юридичним висновком від 04 вересня 2019 р., підготовленого Донья Марія Анхелес Філлой Рубіо (адвокатеса, членкиня Високоповажної Колегії Адвокатів автономної спільноти Кантабрія Королівства Іспанія).

Отже, законодавство Іспанії встановлює імперативну вимогу для реєстрації в Іспанії батьківства подружжя щодо дитини - отримання в Україні відповідного судового рішення, що підтверджує їх родинні відносини.

Тому, дана заява подана з метою охорони прав подружжя та дитини на повагу до приватного та сімейного життя, а також, з метою створення умов для здійснення подружжям особистих немайнових прав щодо дитини в країні їх громадянства та постійного проживання.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Так, як вбачається зі змісту поданої заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для підтвердження на території Королівства Іспанія того, що заявники ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є законними батьками дитини - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, та повинні мати всі батьківські права і обов`язки щодо неї, згідно з законами Королівства Іспанія, в зв`язку з чим заявники потребують рішення суду України про встановлення факту батьківства.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Згідно ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі -Закон») право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.

Відповідно до ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Статтею 7 Закону України «Про громадянство в Україні» встановлено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Таким чином, до правовідносин про встановлення факту родинних відносин щодо народженої дитини згідно українського та міжнародного права застосовується право України.

У ч. 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно із ст. 123 СК України у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій.

Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

У ст. 281 СК України встановлено, що визнання батьківства в Україні незалежно від громадянства батьків і дитини та місця їхнього проживання провадиться за законом України.

Згідно із п. 6.9 Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року № 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави - учасниці поважають та забезпечують всі права, передбачені цією Конституцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі "Меннессон проти Франції" (скарга № 65192/11) та у справі "Лабассе проти Франції" (скарга № 65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи.

Звертаючись до суду в порядку окремого провадження заявники просять встановити факт, що дитина - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є сином громадян Іспанії - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.09.2019 р. Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, дитина - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №3871. В графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , громадяни Королівства Іспанії.

Тобто, вказаним свідоцтвом встановлений факт того, що народжена дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною вищевказаних громадян Королівства Іспанії.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За правовим аналізом норми ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Виходячи з вимог заяви про встановлення факту вбачається, необхідність встановлення батьківства, яка обумовлена зверненням сторони в позовному проваджені в порядку норм викладених у главі 12 Сімейного кодексу України.

Тобто зі змісту поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявник підміняє поняття «встановлення батьківства» (позовне провадження) поняттям «встановлення факту» (окреме провадження), який на даний час не потребує встановлення, оскільки встановлений свідоцтвом про народження дитини, виданого відповідним органом РАЦС.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно роз`яснень, на даних в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

З аналізу змісту вказаного пункту постанови, слід дійти висновку про те, що в порядку окремого провадження можуть подаватися лише заяви про встановлення факту батьківства (материнства)у разі смерті батька чи матері дитини, для підтвердження факту батьківств (материнства) померлої особи щодо дитини.

Водночас, встановлення факту батьківства тягне за собою певні юридичні наслідки у вигляді набуття дитиною по відношенню до батька, факт батьківства якого просить встановити заявник, відповідних прав на утримання, спадкових прав тощо.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 1 5травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Беручи до уваги зазначене приходжу до висновку про те, що заявниками заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, що вирішується в позовному провадженні, а саме встановлення батьківства є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову в порядку та з підстав, визначених певними статтями СК України.

Враховуючи наведене та те, що судом встановлено наявність спору про право, суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі та роз`яснює заявникам право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 19, 260, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.І. Кушнір