Житомирський апеляційний суд
Справа №278/260/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 61 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.,

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №278/260/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсним правочину щодо реалізації майна на електронних торгах, визнання недійсним акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, придбане з електронних торгів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом. Просила визнати недійсним правочин від 25 січня 2018 року щодо реалізації майна (житлового будинку загальною площею 109.1 кв.м. та земельної ділянки площею 0,25 га., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кад.номер НОМЕР_1) на електронних торгах, визнати недійсним акт про проведення електронних торгів, визнати недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, скасувати державну реєстрацію права власності на майно, придбаного з електронних торгів.

З одночасним зверненням до суду з позовною заявою ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову. Просила накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заборонити вчиняти будь-які дії ОСОБА_3, щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_4, з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки. В обґрунтування поданої заяви посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову на вказане вище майно може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на:

- житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_4 з житлового будинку НОМЕР_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, включаючи господарські будівлі і споруди (в тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначену ухвалу та стягнути на її користь судовий збір за подання апеляційної скарги. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, є необґрунтованою та не відповідає обставинам справи. Крім того зазначає, що предметом спору є правомірність проведення реалізації нерухомого майна, а не виселення ОСОБА_4 з житлового будинку, право власності на який станом на сьогоднішній день зареєстроване за ОСОБА_3 В заяві про забезпечення позову відсутні будь які докази, які підтверджують загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Оскаржуваною ухвалою позбавлено апелянта права приватної власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до статей 149,150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі і накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвалою судді Житомирського районного суду від 15 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 08 квітня 2019 року (а.с.26,27).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2018 року проведено електронні торги з приводу реалізації майна: предмета іпотеки - житлового будинку заг.пл. - 109,1 кв.м. та земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Переможець торгів - ОСОБА_3. Вказані обставини спідтверджуються Протоколом № 313313 (а.с.11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником спірної земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_1 значиться ОСОБА_3 (а.с.13-зворот).

Саме проведення зазначених торгів і видані за результатами їх проведення правовстановлюючі документи оспорюються позивачкою.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

В даному випадку судом враховано, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на нерухоме майно, а також, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що позов слід забезпечити шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. Таке рішення узгоджується з вимогами закону.

Разом з тим, суд не обґрунтував необхідність забезпечення позову ще і у інший спосіб - заборону вчиняти будь-які дії із спірним нерухомим майном. Така заборона не співмірна із обсягом заявлених в даній справі вимог.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК, оскаржуване судове рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст.258,259,268,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року скасувати в частині накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_4 з житлового будинку НОМЕР_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, включаючи господарські будівлі і споруди (в тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки, та постановити в цій частині нове судове рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складено 20.03.2019 року.