ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 640/16956/18

провадження № 22-ц/818/4056/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року в складі судді Сенаторова В.М.,

у с т а н о в и в :

У вересні 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) в особі представника Бондаренко Надії Михайлівни звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача на користь ХНУВС витрати, пов`язані з утриманням курсанта в університеті в загальному розмірі 118 944 грн. 12 коп.

Позов мотивовано тим, що наказом ХНУВС від 10 серпня 2012 року № 319 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ та зараховано курсантом університету з 13 серпня 2012 року. 01 вересня 2012 року між ХНУВС, ОСОБА_1 та Головним управлінням Міністерста Внутрішніх Справ України в Харківській області (далі ГУ МВСУ в Харківській області) було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ХНУВС від 21 вересня 2016 року № 252 о/с ОСОБА_1 зараховано до складу слухачів денної форми навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти «магістр» з 01 вересня 2016 року. 14 лютого 2018 року відповідача відраховано зі складу слухачів, які здобули освітній ступінь «магістр» та направлено до Головного управління Національної поліції в Харківській області (ГУ НП в Харківській області) для подальшого проходження служби. Однак, 11 квітня 2018 року на підставі наказу ГУ НП в Харківській області № 87 о/с ОСОБА_1 звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням.

Зазначає, що на підставі частини сьомої статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565 ХІІ «Про міліцію» (далі Закон № 565 ХІІ), частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, пунктів 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, а також умов договору від 01 вересня 2012 року та контракту від 01 вересня 2017 року № 1753м, у зв`язку зі звільненням з органів по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відповідач повинен відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року позов ХНУВС задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ХНУВС витрати, пов`язані з утриманням в університеті, в загальному розмірі 118 944 грн. 12 коп. та 1 762 грн. судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому відповідно до умов договору від 01 вересня 2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та контракту від 01 вересня 2017 року № 1753м він зобов`язаний відшкодувати понесені фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 11 грудня 2018 року залишено без задоволення.

15 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування понесених витрат на житлово-комунальні послуги, харчове та продовольче забезпечення за період з вересня 2013 року по 2015 рік є безпідставним, оскільки він проживав поза межами ХНУВС та не користувався цими послугами; довідка про фактичні витрати, пов`язані з утриманням магістра ХНУВС за період з 01 вересня 2016 року по 17 лютого 2018 року, не відповідає дійсності, оскільки його зараховано до складу слухачів 1-го курсу факультету № 1 денної форми навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» до ХНУВС 01 вересня 2016 року, а контракт про здобуття освіти укладено 01 вересня 2017 року, що свідчить про те, що на момент його зарахування до складу слухачів ХНУВС він не був ознайомлений з його умовами та його не попереджали, що контракт буде укладено у майбутньому; суд першої інстанції не взяв до уваги, що Законом України від 01 липня 2014 року № 1556 VII, яким внесено зміни до Закону України «Про освіту», частину другу статті 52 цього Закону, якою визначався обов`язок відпрацювати 3 роки, було виключено.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) справи, пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питанням відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до вимоги відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після звільнення з державної служби підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

ХНУВС рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір , у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу ректора ХНУВС від 10 серпня 2012 року № 319 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки за напрямом підготовки «правохоронна діяльність» з 13 серпня 2012 року з присвоєнням звання «рядовий міліції».

01 вересня 2012 року між ХНУВС, ГУ МВС України в Харківській області та рядовим міліції ОСОБА_1 . укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «правохоронна діяльність».

Відповідно до умов пунктів 7.4., 7.5 цього договору його дія поширюється на правовідносини, що виникли до його підписання, він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Наказом ректора ХНУВС від 21 вересня 2016 року № 252 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року зараховано до складу слухачів 1-го курсу факультету № 1 за спеціальністю «Право» (термін навчання 1 рік 6 місяців) денної форми навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» з виплатою грошового забезпечення відповідно до наказу МВС України від 06 червня 2016 року за № 260.

01 вересня 2017 року між ХНУВС, ГУ НП в Харківській області та лейтенантом поліції ОСОБА_2 Е. укладено контракт № 1753м про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «магістр» за спеціальністю «право».

Відповідно до пунктів 5, 6 цього контракту він набирає чинності з моменту підписання і діє до 01 вересня 2021 року, та відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його підписання, а саме з дати зарахування особи на навчання.

Наказом ректора ХНУВС від 14 лютого 2018 року № 62 випускника факультету № 1 за напрямом підготовки «право» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів ХНУВС з 17 лютого 2018 року та відкомандировано до ГУ НП в Харківській області.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 11 квітня 2018 року № 87 о/с старшого лейтинанта поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Київського ВП ГУНП в Харківській області звільнено відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто за власним бажанням.

За змістом статті 9 Закону № 565-XII, чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно з статтею 18 Закону № 565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

07 листопада 2015 року набрав законної сили Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Частиною першою статті 1 Закону № 580-VIII встановлено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, працівник поліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до частини четвертої статтті 74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судовим розглядом встановлено, що 11 квітня 2018 року старшого лейтенанта поліції Следзинського В.Е. слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Київського ВП ГУНП в Харківській області, який перебував на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнено відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону Закону № 580-VIII за власним бажанням.

При цьому відповідач не відпрацював три роки, як це було визначено умовами договору від 01 вересня 2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та контракту від 01 вересня 2017 року № 1753м.

Суд першої інстанції зробив висновок, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

З таким висновком погодитись не можна, оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

З урахуванням вказаного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини другої статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Оскільки вказаного клопотання матеріали справи не містять, вирішення питання про повернення судового збору є передчасним.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255, ст. ст. 260, 261, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утримання у навчальному закладі, закрити.

Роз`яснити Харківському національному університету внутрішніх справ право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.С. Сащенко

О.Ю. Тичкова