Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/4722/16-ц

провадження № 61-26611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року у складі суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення суми банківського вкладу та процентів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 жовтня 2013 року між ним та банком укладений депозитний договір (вклад «Стандарт на 12 міс.») № SAMDN9341, за умовами якого сума вкладу склала 187 тис. доларів США на строк до 17 жовтня 2014 року зі сплатою 8,5 % річних. За закінченням строку дії договору банк грошові кошти не повернув, в зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути вклад.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши вимоги, позивач просила стягнути із банку 250 097 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 237 033 долари США. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факт укладення договору банківського вкладу між сторонами підтверджується самим договором № SAMDN9341 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 17 жовтня 2013 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, та квитанцією № 421988016 Tr. N GAGRAGR75465 від 17 жовтня 2013 року. Надані позивачем докази укладення договору та внесення коштів в установу банку на його виконання відповідає вимогам належності та допустимості доказів і не спростовані представником відповідача. Заперечуючи заявлені позовні вимоги, банк надав копію рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 07 листопада 2016 року, ухвалене іменем Російської Федерації у м. Севастополі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволено та стягнуто з банку суму банківського вкладу за договором від 17 жовтня 2013 року. Посилаючись на те, що сума вкладу на час розгляду даної справи вже було стягнута з відповідача, та судовим приставом-виконавцем при директорі Федеральної служби судових приставів-головному приставі Російської Федерації відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого у зазначеній справі, банк стверджує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Проте дані доводи суд не може прийняти до уваги, оскільки в силу норм Закону України Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» починаючи з 20 лютого 2014 року місто Севастополь визначається як тимчасово окупованою територіє внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Враховуючи наведене, рішення, ухвалене іменем Російської Федерації Ленінським районним судом м. Севастополя, не несе ніяких правових наслідків на території України, оскільки воно ухвалено з порушенням норм діючого законодавства України. Щодо посилань відповідача на виплату суми вкладу за рахунок майна банку органом Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників,» слід зазначати, що згідно довідки №3527 від 14 листопада 2016 року, виданої виконавчим директором АНО «ФЗК», станом на 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 не зверталась до фонду с заявою про згоду на придбання прав (вимоги) за вкладами, відкритими в ПАТ КБ «Приватбанк», та компенсійні виплати їй не здійснювались.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 21 квітня 2014 року припинено діяльність відокремлених структурних підпрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим, що унеможливило діяльність філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Банківську документи філії конфісковано окупаційною владою. Тобто, доступ до первинних документів філії обмежений. 02 квітня 2014 року прийнято Федеральний Закон РФ № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на територіїРеспубліки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ») прав (вимог) за зобов`язаннями банків і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального Закону від 02 квітня 2014 року № 39-ФЗ.Згідно із статтею 7 Федерального Закону № 39-ФЗ Банком Росії направлено на адресу АНО «ФЗВ» повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО «ФЗВ» прав (вимог) за вкладами, що розміщені в структурних підрозділах банків.Таким чином, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числіклієнтам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» поза волею відповідача.У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО «ФЗВ» на своєму офіційному сайті, АНО «ФЗВ» замінив ПАТ КБ «Приватбанк» за всіма зобов`язаннями відповідача, що укладалися працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та т. і. Викладені факти у сукупності свідчать про те, що зобов`язання за договорами, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує саме АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, та яке було конфісковано й націоналізовано окупаційною владою. Крім того, суд розрахував проценти за ставкою 8,5 %, яка встановлена у договорі, проте після закінчення строку дії договору 06 грудня 2015 року мала діяти ставка вкладу «на вимогу».

(2) Позиція позивача

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що при поданні касаційної скарги банк не доплатив судовий збір у розмірі 3 790 грн; вона надала суду як оригінал квитанції про внесення депозит на рахунок банку, так і договору банківського вкладу; виплат з АНО «ФЗВ» вона не отримувала.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 17 жовтня 2013 року між сторонами укладений договір № SAMDN9341 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), відповідно до якого сума вкладу склала 187 тис. доларів США на строк 366 днів, тобто по 17 жовтня 2014 року включно, зі сплатою 8,5 % річних (а. с. 11).

Розділом договору «Дані по вкладу» передбачено, що банк відкриває позивачу особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який необхідно внести суму вкладу. На вказаний рахунок будуть нараховуватись відсотки за вкладом.

Відповідно до квитанції №421988016 Tr. № GAGRAGR75465 від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 перераховано на рахунок банку № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 187 тис. доларів США (а. с. 105).

Згідно довідки № 1234687 від 19 лютого 2014 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», сума депозитного вкладу, що знаходиться на особовому рахунку ОСОБА_1 , відкритому відповідно до умов договору, складає 192 413 долари 25 центів США (а. с. 9).

Щодо посилань у касаційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 07 листопада 2016 року, ухвалене іменем Російської Федерації у м. Севастополі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволено та стягнуто з банку суму банківського вкладу за договором від 17 жовтня 2013 року, необхідно зазначити, що в силу норм Закону України Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» починаючи з 20 лютого 2014 року місто Севастополь визначається як тимчасово окупованою територіє внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Враховуючи наведене, рішення, ухвалене іменем Російської Федерації Ленінським районним судом м. Севастополя, не має правових наслідків на території України, оскільки ухвалене з порушенням норм діючого законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовуютьпитання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

Факт укладення договору банківського вкладу між сторонами підтверджується договором № SAMDN9341 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 17 жовтня 2013 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи та містить відмітку судді про відповідність оригіналу, та квитанцією № 421988016 Tr. № GAGRAGR75465 від 17 жовтня 2013 року.

Вказана квитанція містять усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку.

Виходячи з викладеного, висновок суду апеляційної інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір про депозитний вклад, а позивачем - внесені кошти на депозитний рахунок банку, ґрунтуються на обставинах справи, які перевірено доказами, оціненими за вимогами процесуального закону.

Разом з тим, не можна погодитися із висновками апеляційного суду щодо періоду стягнення та розрахунку процентів за користування вкладом.

Відповідно до пункту 2 договору, нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день.

Згідно пункту 7 договору, якщо за закінченням строку депозиту вкладник не виявив намір забрати кошти, вклад автоматично пролонговується на той самий строк, вказаний у розділі «Дані за вкладом» цього договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без особистої явки вкладника.

Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів цього виду, найменування і строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу без укладення додаткових угод до такого договору.

Якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу був продовжений один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються за ставкою вкладу «на вимогу» (пункти 11, 13 договору).

Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за вкладом, апеляційний суд виходив із того, що позивач надав суду розрахунки заборгованості, відповідно до яких на час укладення спірного договору з 17 листопада 2013 року по 17 жовтня 2014 року для даного виду договору «Стандарт на 12 мес.» в ПАТ КБ «Приватбанк» діяла ставка 8,5 % річних. Враховуючи наведене, сума депозиту та процентів станом на 17 жовтня 2014 року становить у загальному розмірі 202 895 доларів США. Починаючи з 17 жовтня 2014 року договір було автоматично пролонговано на той же строк відповідно до його умов. У період з 17 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2015 року у банку діяла ставка 11 % річних, таким чином загальна сума заборгованості за договором становить 225 213 доларів США. З 17 жовтня 2015 року договір також автоматично пролонговано на той же строк. У період з 17 жовтня 2015 року по 17 квітня 2016 року у банку діяла ставка у розмірі 10,5 % річних, таким чином загальна сума заборгованості за депозитним договором складає 237 033 доларів США.

Апеляційний суд розрахував проценти за користування вкладом без урахування вищенаведених договірних положень, не встановив, скільки разів вклад пролонгувався та скільки, відповідно, мало місце повних строків вкладу; не дослідив, коли ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою про повернення вкладу, що впливає на визначення розміру вкладу - за процентною ставкою для вкладів цього виду, найменування і строку чи за за ставкою вкладу «на вимогу».

Крім того, у листопаді 2016 року позивач уточнила вимоги та остаточно просила стягнути на її користь 250 097 доларів США, із яких: 187 тис. доларів США - вклад, 63 097 доларів США - проценти по листопад 2016 року (а. с. 102).

Апеляційний суд стягнув проценти, розраховані по квітень 2016 року, тобто не розглянув позовні вимоги у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення норм процесуального закону (суд не дослідив зібрані у справі докази), ухвалене ним рішення необхідно скасувати із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції інстанції.

Крім того, обґрунтованими є доводи відзиву на касаційну скаргу щодо недоплати заявником судового збору при поданні касаційної скарги.

Відповідно до положень підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За змістом підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2016 року становив 1 378 грн.

Таким чином, при поданні касаційної скарги необхідно було сплатити 13 780 грн ((5*1 378)*200%), проте заявником при поданні касаційної скарги сплачено 9 990 грн, а тому різницю вказаних сум у розмірі 3 790 грн необіхдно стягнути із ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави України судовий збір у розмірі 3 790 грн за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик