РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

при секретарі - Райчук Б.А., Росовській О.Ю.,

із участю: - позивача ОСОБА_1,

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 13.04.2018 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом із вимогами змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 з фіксованої суми в розмірі 200 грн., згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року, на частку від заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що з відповідачем вони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6 в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2005 року і до досягнення дітьми повноліття. З часу присудження аліментів минуло тринадцять років. За цей період значно змінився рівень життя, підвищилис ціни та соціальні гарантії для їхнього неповнолітнього сина. Донька вже досягла повноліття. Після присудження аліментів попереднім рішенням суду, вона виконавчий лист не пред'являла до Державної виконавчої служби, відповідно і аліментів відповідач дітям не платив. Але на даний час все змінилось, вони з відповідачем на стадії розлучення і їх відносини зайшли в глухий кут. Наразі вік сина майже п'ятнадцять років, він навчається у 9 класі та готується до вступу до іншого навчального закладу після закінчення школи. Дитина проживає разом з нею та потребує належного харчування відповідно до вікових норм, гардеробу, позивач купує йому різні канцтовари для навчання тощо. Усі витрати є чималими, а сума аліментів мізерною. Відповідач відмовляється допомагати синові матеріально. Вона чим може тим допомагає ОСОБА_5, але сама офіційно не працює, підробляє лише сезонно, тому вони виживають за рахунок власного господарства. Наскільки їй відомо, відповідач працює, він має багато сільгосптехніки, якою обробляє людям землю, здоровий, аліменти нікому іншому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 25.04.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.14).

15.05.2018 року до суду надійшов зустрічний позов відповідача, у якому відповідач за первісним позовом просить об'єднати в одне провадження вимоги за даним зустрічним позовом з первісним позовом у справі; відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та стягнути з останньої аліменти на його ім'я на утримання сина ОСОБА_5, в розмірі 1630 грн., щомісячно, з моменту подання позовної заяви до досягнення сином повноліття, тобто до 18.06.2021 року. У зустрічному позові ОСОБА_3 виклав наступну позицію. У власному позові ОСОБА_1 повідомляє суд, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 20.04.2005 року у справі №2-552 з нього стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей. Водночас стверджує, що він добровільно не утримує сина ОСОБА_7, який нібито перебуває винятково на її утриманні, на доказ чого надала суду довідку Браїлівської селищної ради № 1163 від 02.04.2018 року про склад сімї, у якій також вказано його. На цих підставах ОСОБА_1 просить стягувати з нього, як батька, що нібито проживає окремо від сина, аліменти на його утримання в розмірі 1/4 від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття, з моменту подання позову. При цьому з незрозумілих міркувань ціну позову необгрунтовано зазначено у розмірі 5 580 грн. Вважає, що первісний позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення. Рішення суду від 20.04.2005 року, на яке посилається відповідач, ухвалювалось за її позовом, поданим не з метою стягнення з нього аліментів, а для зменшення розміру аліментів на дитину від його попереднього шлюбу - дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на яку постановою суду від 23.10.1997 року стягувались аліменти в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку. В подальшому за його позовом було зменшено розмір аліментів на дочку ОСОБА_8. Зазначив, що ніколи не жив окремо від дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не ухилявся від виконання обов'язків по їх утриманню, а навпаки, починаючи з моменту їх народження, нарівні з їх матірю піклувався про дітей, утримував їх, купував їм одяг і їжу, шкільне приладдя, подарунки, оплачував комунальні послуги в будинку, де вони всі разом проживають, і по теперішній час продовжує виконувати свої батьківські обовязки. Зокрема, у квітні 2018 року він дав ОСОБА_5 400 грн. на туристичну поїздку, 800 грн. на придбання кросівок, що може підтвердити син. 13.01.2018 року він купував йому джинсові штани та взуття на загальну суму 1300 грн. Лише упродовж 2017 року він подарував дочці золоті прикраси вартістю близько 8000 грн., восени їздив з дітьми на речовий ринок до м.Хмельницького та купив їм одяг і шкільне приладдя. У жовтні-листопаді 2017 року дав дітям для особистих потреб готівкові кошти: ОСОБА_6 - 4000 грн.., ОСОБА_5 - 800 грн. Упродовж 2015-2016 років двічі особисто возив дітей на море. Невдовзі планує разом з дітьми поїхати на речовий ринок м.Хмельницького, щоб придбати їм одяг і взуття. Він все життя разом із сімєю обробляв город площею 0,20 га, заготовляв корма для худоби, вигодовував худобу - корів та свиней. Наразі у їх господарстві є 14 свиней та 3 корови. Всі кошти від продажу худоби використовувались для сімї за узгодженням з ОСОБА_1, у тому числі на дітей. Наразі вони всі разом (з відповідачем, а також дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5) продовжують проживати в одному будинку, який належить йому на праві власності, всі комунальні витрати, утримання будинку, його поточні і капітальні ремонти здійснюються ним. В теперішній час він працює водієм ПП "Агро-Вілам" та має дохід, з якого здійснює утримання своїх дітей. У нього немає жодних непорозумінь з дітьми стосовно його участі у їх утриманні. Він, як власник будинку, у якому проживає син ОСОБА_7, а також як його батько, який має постійне місце роботи і сталий дохід, стверджує, що саме позивач за первісним позовом, яка ніде не працює та після їхнього розлучення згодом може втратити право на проживання у його будинку, зобовязана в силу ст. 180 СК України надавати утримання їхньому синові до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 29.05.2018 року об'єднано в одне провадження із вказаним позовом поданий відповідачем ОСОБА_3 зустрічний позов, відтак визначено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 25.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 22.11.2018 року із викликом учасників справи, а також свідка ОСОБА_5

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2018 року зупинено провадження в даній справі до вирішення питання про відвід головуючому судді Верніку В.М., що заявлений в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1, який складом суду, що розглядає справу, визнано необгрунтованим.

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верніка В.М. відмовлено.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.11.2018 року поновлено провадження в справі та призначено судове засідання на 22.01.2019 року із викликом сторін та їх представників.

22.01.2019 року у звязку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення відповідача у судовому розгляді оголошено перерву до 13.03.2019 року.

В судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги та пояснила, що з ініціативи ОСОБА_3 між ними було розірвано шлюб, від якого у них народились діти: дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 Оскільки тривалий час їх ОСОБА_3А нестабільно надавав кошти на утримання дітей, виникла потреба у зверненні до суду з цим позовом. Так як дочка навчається у Могилів-Подільському медичному коледжі, а син поступив на навчання до Чернятинського аграрного коледжу, тому діти потребують постійної фінансової підтримки на їхні поточні потреби. Сума заявлених до стягнення з ОСОБА_3 аліментів є невеликою, однак зайвою не буде. Тому, оскільки ОСОБА_3 відмовляється добровільно сплачувати аліменти дітям, просила присудити стягнення через суд. Також повідомила, що з 2017 року відповідач почав питання їх сім'ї вирішувати одноосібно, весь сімейний бюджет знаходиться під його контролем та вона навіть не знає, яка там сума коштів. Коли рік тому подала до суду заяву про стягнення з нього аліментів, останній у її відсутність виніс з будинку всі ціні речі, у тому числі й сейф з їх спільними коштами. В подальшому ОСОБА_3 почав створювати нестерпні умови проживання, щоб вона пішла з будинку, залишивши з ним дітей. Вона витрачає на сина ОСОБА_7 в середньому 1500 грн. на місяць. Дохід отримує від збуту сільськогосподарської продукції, а також їй допомагає її батько, а також вона здійснює догляд за непрацездатною особою. Визнала, що відповідач періодично надає неповнолітньому сину утримання, однак робить це нестабільно.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він постійно допомагає дітям матеріально, надає їм грошові кошти, купує одяг, продукти харчування та відвозив їх на відпочинок. Пояснив, що деякий час не проживав вдома, оскільки позивач ОСОБА_1 не дає змоги йому там жити. Однак дітям він допомагав та в подальшому буде допомагати, має таку можливість, так як офіційно працевлаштований у ПП "Агро-Вілам" на посаді водія та середньомісячний його заробіток становить 3500-5000 грн.

Представник відповідача (представник позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що первісний позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки згідно з вимогами ст.181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, що проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій та натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Із змісту даної норми випливає, що право на отримання аліментів має той із батьків, який проживає з дитиною та піклується про неї, у тому числі здійснює розпорядження коштами в інтересах дитини. Відповідно - той з батьків, який проживає окремо - зобовязаний надавати утримання. Однак відповідач ніколи не проживав окремо від своїх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і ніколи не ухилявся від свого обовязку щодо їх утримання, вони завжди отримували від нього набагато більше, ніж по 200 грн. у місяць. На даний час вони всі разом продовжують проживати в одному будинку, який належить відповідачу на праві власності, всі комунальні витрати, утримання будинку, його поточні і капітальні ремонти здійснюються саме ним. Також додав, що первісний позов вони не визнають, оскільки аліментні кошти є власністю дитини, а не одного з батьків, а тому вони не можуть бути спрямованні на користь стягувача.

В обґрунтування зустрічного позову представник позивача (представник відповідача за первісним позовом) ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_3 як власник будинку, у якому проживає його син ОСОБА_7, а також як його батько, який має постійне місце роботи і сталий дохід, стверджує, що саме ОСОБА_1, яка ніде не працює та після їхнього розлучення згодом може втратити право на проживання у його будинку, зобовязана надавати утримання їхньому синові до досягнення ним повноліття. На пропозицію ОСОБА_3 домовитись про її добровільну участь в утриманні сина ОСОБА_7 ОСОБА_1 не реагує. Крім сина ОСОБА_7, у відповідача на утриманні є їх спільна повнолітня дочка ОСОБА_9, яка продовжує навчання. Враховуючи, що середній заробіток у Жмеринському районі, де зареєстрована ОСОБА_1, у четвертому кварталі 2017 року становив 6521 грн., вважає справедливим, якщо близько 1/4 від такої суми, що складає 1630 гри., ОСОБА_1 буде витрачати на утримання неповнолітного сина. Просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на імя ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1630 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви, до досягнення сином повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) зустрічний позов не визнала, оскільки вона й так утримує дітей як їх мати, власний обов'язок утримувати дітей визнає та виконує його, однак не згодна сплачувати на ім'я ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, тому що її основний дохід непостійний.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що наразі він навчається у Чернятинському коледжі, де отримує стипендію у розмірі 980 грн. на місяць, та за місцем навчання винаймає квартиру для прожавання, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4. Сторони у справі є його батьками. ОСОБА_3 систематично допомагає йому матеріально, та ніколи не відмовляє, 20.10.2018 року батько перевів на його банківську картку 4500 грн., також влітку 2018 року вони разом з батьком та сестрою їздили до м.Хмельницький та м.Жмеринка де батько купував їм одяг, а також він возив їх на відпочинок до моря. ОСОБА_3 працює водієм та більшість часу проводить на роботі. Наприкінці червня 2018 року батька тривалий час не було вдома, оскільки той проживав в іншому будинку, де він його бачив, однак останніх три тижні батько постійно знаходиться вдома. При вступі до коледжу батько був зайнятий на роботі, тому всією підготовкою та вирішенням питання його проживання займалася мати. ОСОБА_5 займається домашнім господарством. Батьки допомагають йому порівну, тому вважає, що не потрібно ні з кого з них стягувати аліменти, оскільки вони надають йому утримання добровільно.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно копії довідки виконкому Браїлівської селищної ради від 19.02.2018 року №732 місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.3).

Відповідно довідкових відомостей з Державного реєстру фізичних осіб від 27.03.2018 року інформація про доходи за 2017 рік стосовно позивача ОСОБА_1 відсутня (а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про народження серія 1-АМ №197563 (а.с.5) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року, що набуло законної сили 23.05.2005 року (а.с.8) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2008 року і до повноліття дітей.

Згідно довідки виконкому Браїлівської селищної ради від 02.04.2018 року №1163 позивач ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, до складу її сім'ї входять чоловік ОСОБА_3, дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.9).

Згідно повідомлення виконкому Браїлівської селищної ради від 23.04.2018 року №02-19/339 місце проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13)

Відповідно до копії постанови Жмеринського районного суду Вінницької області від 23.10.1997 року стягнуто з відповідача у даній справі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 15.10.1997 року і до її повноліття (а.с.24).

Згідно копій договору дарування від 26.05.2010 року, витягу з державного реєстру правочинів від 26.05.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав від 06.10.2010 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право власности в цілому на житловий будинок по вул. Суворова, 36, в смт.Браїлів Жмеринського району Віннцької області (а.с.25,26,27).

З копій довідок ПП "Агро-Вілам" від 10.05.2018 року №34 та від 15.05.2018 року №35 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є працівником вказаного підприємства на посаді водія з 19.03.2018 року, його заробітна плата за період за береень-квітень 2018 року склала 5609,52 грн., утримань за аліментами не здійснено (а.с.29,30).

Відповідно копії довідки Відділу статистики у Жмеринському районі від 15.05.2018 року №01-20/490 заробітна плата по Жмеринському району поквартально у 2017 році становила відповідно 4586 грн., 5368 грн., 4822 грн., 6521 грн.

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2018 року розірвано шлюб між сторонами у даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.32-33).

Згідно довідки Чернятинського коледжу Вінницького національного аграрного університету від 31.08.2018 року неповнолітній ОСОБА_5 є студентом першого курсу вказаного навчального закладу (а.с.47).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Суд визначає доведеним позивачем ОСОБА_1 обставини того, що після ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду від 20.04.2005 року про стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 істотно змінився матеріальний та сімейний стан боржника ОСОБА_3 щодо його офіційного працевлаштування із отриманням заробітної плати, а також щодо досягнення повнолітнього віку обома його дочками, що доводиться наведеними вище доказами та не заперечується беспосередньо стороною відповідача, натомість становлячи достатність підстав стосовно зміни присуджених аліментів.

Суд не приймає до уваги доводи сторін щодо надання кожним із них певного утримання неповнолітньому синові ОСОБА_5 та оплати комунальних витрат щодо житового будину за місцем проживання дитини, а також твердження відповідача стосовно належності йогму одноособово вказаного будинку, оскільки вказані обставин не маєть істотного значення щодо вимог первісного позову, так як згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Суд також не приймає до уваги додатково представлений позивачем акт комісії депутатів Браїлівської селищної ради від 11.01.2019 року (а.с.87), оскільки посилання у ньому на обставини щодо проживання відповідача ОСОБА_3 з серпня 2018 року по вул. Толстого, 16, в смт. Браїлів Жмеринського району, про встановлення яких застережено на підставі свідчень свідків, належно не доведені у встановленому порядку шляхом допиту певних свідків, про допит яких ніким не заявлено.

Разом з тим, керуючись положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України, судом визначається відсутність підстав доказування при розгляді даної справи обставин, встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року, щодо визнання відповідачем ОСОБА_3 безумовно та у повному обсязі позовних вимог щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, а відтак обставин спільного проживання позивача та дитини з огляду на передбавчену за аналогією чинного на той час закону саме за умов цього виникнення права звернення відповідної особи з числа батьків до суду з таким позов, що надалі також підтверджено роз'ясненнми, які містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Окрім того, суд враховує, що відповідачем не представлено об'єктивних доказів щодо відсутності самостійного доходу у позивача ОСОБА_1, зловживань нею спиртними напоями або наркотичними засобами, а такоє проявів її аморальної поведінки, яка може може зашкодити розвиткові дитини, суто з підстав чого законом встановлено заборону передачу дитину для проживання із таким з батьків згідно вимог ч.2 ст.161 СК України.

Стороною відповідача ОСОБА_3 не представлено судового рішення про визначення місця проживання сина ОСОБА_5, що з урахуванням заперечень позивача ОСОБА_1 визначає недоведення факту проживання саме із ним неповнолітнього ОСОБА_5, яким суд не визнає рішення Жмеринського міськрайонного суду від 07.08.2018 року (а.с.54), яке стосувалося стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, тобто особи, яка вправі самостійно визначати місце свого проживання. Відтак з цих підстав суд визнає неаргументованими вимоги зустрічного позову щодо стягнення аліментів на утримання останнього з його матері ОСОБА_1 на користь батька ОСОБА_3, тому зустрічний позов підлягає залишенню без задоволення.

Первісний позов є аргументованим, заявлені позивачем ОСОБА_1 до стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина з відповідача ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини доходу позовні вимоги відповідають вимогам матеріального та процесуального законів, оскільки з наведених вище обгрунтувань заявлені повноважною особою та з урахуванням самостійного доходу неповнолітнього ОСОБА_5 становитимуть достатність його забезпечення з боку батька за рівності обов'язку надання утримання дитині обома батьками, а також відповідатимуть можливості надання такого утримання відповідачем ОСОБА_5, обов'язок із здійснення якого є безумовним, на відміну від надання утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання. З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, із визначенням оспорюаних аліментів у заявленому розмірі та застареженням встановленого законом їх гарантованого мінімуму.

Натомість в частині визначення максимального обмеження розміру оспорюваних аліментів в межах десяти прожткових мінімумів на дитину відповідного віку позовні вимоги первісного позову задоволенню не підлягають, оскільки таке обмеження законом віднесено до аліментних зобов'язань, які підлягають вирішенню в порядку наказного провадження.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Тому за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам перівсного позову з відповідача ОСОБА_3 на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за ставкою вимог майнового характеру на час пред'явлення позову. Натомість відповідний розмір судового збору за вимогами зустрічного позову, у задоволенні якого відмовлено, підлягає віднесенню на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.10, 12, 13, 19, 89, 141, 178, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.3, 27 Конвенції про права дитини, Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року "Про ратифікацію Конвенції про права дитини", ст.179-184,192 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Первісний позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, які присуджені до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 гривень щомісячно згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року, та стягувати з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10) на ім'я ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_11, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_10) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 18.06.2021 року.

Виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2005 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменів на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 гривень щомісячно, припинити з дня набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 щодо стягнення на його ім'я з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1630 гривень щомісячно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10) 704 гривні 80 копійок судового збору, пов'язаного із розглядом первісного позову, на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, пункт 1.1.2).

Віднести на рахунок держави судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок щодо пред'явленого зустрічного позову.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повне судове рішення було складено 22.03.2019 року.

Суддя Вернік В.М.