Ухвала

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 401/1340/19

провадження № 61-18775ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у справі за позовом спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту послугу з централізованого опалення, втрати від інфляції, три відсотки річних,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року СП ТОВ «Світловодськпобут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, втрати від інфляції, три відсотки річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира знаходиться в багатоквартирному будинку комунального житлового фонду, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води якого здійснює позивач, як виконавець послуг. 14 травня 2008 року між ОСОБА_1 та СП ТОВ «Світловодськпобут» було укладено договір строком на п`ять років про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Цей договір не розірвано, позивач щомісячно надає послуги ОСОБА_1 , проте відповідач з жовтня 2017 року зобов`язання за договором не виконує, відповідну оплату послуг не здійснює. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2017 року по 01 квітня 2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 17 279,36 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 17 279,36 грн, втрати від інфляції 864,77 грн та три відсотки річних в сумі 420,05 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2019 року скасовано. Позов СП ТОВ «Світловодськпобут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» заборгованість за спожиту послугу з централізованого опалення в сумі 17 279,36 грн, втрати від інфляції в сумі 864,77 грн, три відсотки річних в сумі 420,05 грн, а всього 18 564,18 грн. Вирішено питання судових витрат.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 18 564,18 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа має виняткове значення для заявника.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки посилаючись на наявність зазначених обставини, заявник разом з тим не додав до касаційної скарги доказів та не навів достатніх обґрунтувань доводів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Крім того, аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. При цьому судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у справі за позовом спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту послугу з централізованого опалення, втрати від інфляції, три відсотки річних.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький