Провадження № 22-ц/801/425/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 рокуСправа № 127/28944/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Копаничук С.Г.

суддів: Оніщука В.В.,

Медвецького С.К.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка В.М., Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка В.М., Державної казначейської служби України про визнання порушення заступником начальника ГУ НП України у Вінницкій області - начальником слідчого управління Ярмолюком В.М., Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області статті 13 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ,ст.ст.19,129-1 Конституції України , п.2 ст.21 КПК України ,що полягало у несвоєчасних внесеннях відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень за його заявою , відшкодування заподіяної посадовою особою моральної шкоди шляхом встановлення справедливої компенсації в розмірі 79114,64 грн., але не менше 2500 євро по курсу НБУ на день прийняття рішення.

Послався на те, що ухвалою Вінницького міського суду від 17.09.2018 року було задоволено його скаргу на бездіяльність СУ ГУНП України у Вінницькій області Ярмолюка В.М. ,що полягала у невиконанні ним у встановлений законом строк процесуальних дій по внесенню відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою №14 від 13.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Зобов'язано уповноважену особу СУ ГУНП України у Вінницькій області виконати вимоги ,передбачені ст.214 КПК України за заявою ОСОБА_4 №14 від 13.07.2018 року внесенню відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години надати ОСОБА_4 витяг з ЄРДР, невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування. Однак станом на 09.102018 року зазначене судове рішення невиконане ,витяги з ЄРДР йому не надані ,лише листами від 24.09.2018 року та 27.09.2018 року заступником начальника СУ Ярмолюком В.М. було повідомлено про внесення цих відомостей до ЄРДР та про тривання досудового розслідування. Оскільки витяги по кримінальному правопорушенню №0000377 та №0003776 ним не були отримані і на 12.11.2018 року ,вважає свої права системно порушеними бездіяльністю посадової особи, що оскаржується через позбавлення його ефективного правового захисту і порушення ст.13 Європейської конвенції, ст.ст.19,129-1 Конституції України. Вважаючи що неправомірною бездіяльністю посадових осіб Національної поліції, зокрема, заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка В.М. та порушенням його прав йому заподіяно моральну шкоду, посилаючись на порушення Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод просив задовольнити позов, стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 79114,64 грн, але не менше 2 500 євро по курсу НБУ на день прийняття рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду від 14.11.2018 року відмовлено у відкритті провадження за даним позовом в частині вимог про визнання порушення статті 13 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод, встановлення справедливої компенсації, визнання порушення ст. 21 п. 2 КПК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2019 року в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі від 21.09.2019 року ОСОБА_4 просить зазначені ухвалу суду про відмову у відкритті провадження від 14.11.2018 року та рішення суду першої інстанції скасувати через порушення судом матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному первісному об'ємі. Зазначив ,що ухвала суду про відмову у відкритті провадження є незаконною ,так як нерозгляд цього питання судом позбавляє його права на ефективний захист.Вказав, що рішення суду також є незаконним ,оскільки висновок суду про заявлення позову до неналежного відповідача замість держави Україна в особі Державної казначейської служби не відповідає вимогам закону та п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року ,згідно якого суд мав притягнути в якості відповідача відповідний орган Державного казначейства. Крім того, суд безпідставно не взяв в якості доказу неправомірних дій, рішень ухвалу Вінницького міського суду від 17.09.2018 року, якою визнана незаконною бездіяльність заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка В.М. у невнесенні відомостей до ЄРДР .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.02.2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду від 14.11.2018 року в частині вимог про визнання порушення статті 13 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод, встановлення справедливої компенсації, визнання порушення ст. 21 п. 2 КПК України в зв'язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги та незазначенням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали.

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2018 р. слідчим суддею Вінницького міського суду при розгляді справи № 127/22593/18, провадження № 1-кс/127/11724/18, задоволено скаргу ОСОБА_4 та визнано незаконною бездіяльність заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області - начальника Слідчого управління Ярмолюка В.М., яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою за № 14 від 13.07.2018 р., та зобов'язано уповноважену особу ГУ НП у Вінницькій області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 за № 14 від 13.07.2018 р. та розпочати досудове розслідування, повідомити заявника про початок розслідування, а також через 24 години з моменту внесення відомостей надати ОСОБА_4 витяг з ЄРДР, а також невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Копія клопотання головного редактора газети журналістських розслідувань «Шанс» ОСОБА_4 від 20.09.2018 р. за №22, адресована начальнику ГУ НП у Вінницькій області генерал майору поліції Педосу Ю.В., заступнику начальника ГУ НП України у Вінницькій області начальнику слідчого управління Ярмолюку В.М., щодо виконання ухвали суду від 17.09.2018року.

Судових рішень, якими визнано незаконними рішення(дії ) посадових та службових осіб ГУ НП у Вінницькій області по невиконанню ухвали суду або вироків суду ,якими встановлена їх вина за умисне невиконання судових рішень ,позивачем не надано.

До заступника начальника ГУ НП України у Вінницькій області начальника слідчого управління Ярмолюка В.М. ОСОБА_4 звертався із заявою ,як представник газети , процесуальних дій ,що обмежують чи порушують права і свободи його, як громадянина, з боку відповідачів вчинено не було.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позов , суд виходив з того, що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача; не надано доказів визнання протиправною бездіяльності відповідачів та спричинення ними моральної шкоди йому, як фізичній особі; не доведено ним в чому саме полягають його душевні страждання як фізичної особи.

Суд вірно встановив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував норми права ,а тому дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позові про відшкодуванні моральної шкоди до відповідачів .

Доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного .

Згідно ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. у справі №454/32/16-ц.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 170 ч. 1 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, через недоведеність складових цивільно-правової відповідальності за моральну шкоду .а також через те,що відповідно до ст. 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, а отже і звернення до Державної казначейської служби України в якості відповідача за даним позовом , є безпідставним.

Крім того, відповідно до змісту ст .51 ЦПК України належний відповідач залучається або неналежний замінюється судом до участі в справі лише за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. Посилання заявника апеляційної скарги на можливість притягнення належного відповідача судом на підставі п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику про відшкодування моральної шкоди»№4 від 31.03.1995 року є некоректним ,оскільки цивільне-процесуальне законодавство України зазнало з того часу суттєвих змін і вказане право у суду відсутнє.Відтак ці доводи скарги є безпідставними.

Доводи скарги щодо невірних висновків суду про відсутність доказів вчинення відповідачами протиправної бездіяльності, оскільки вони спростовуються ухвалою суду від 17.09.2018 р., якою зобов'язано уповноважених осіб ГУ НП у Вінницькій області вчинити певні дії, не заслуговують на увагу , так як остання не є судовим рішенням, яке свідчать про невиконання оскаржуваною особою рішення суду . Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 на те, що ним подавався позов для захисту власних інтересів та ґрунтувався на тому, що відповідачами не було виконано судове рішення, прийняте на користь саме ОСОБА_4, так як з матеріалів справи вбачається, що з заявами в порядку ч. 2 п. 1/1 ст. 60, ч. 1 ст. 214 КПК України до заступника начальника ГУ НП у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка В.М. позивач звертався як представник газети журналістських розслідувань «Шанс».

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку відповідачів до фізичної особи - ОСОБА_4 вчинено не було.

Обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_4 бездіяльності заступника начальника ГУ НП у Вінницькій області - начальника слідчого управління Ярмолюка Віталія Миколайовича щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення №14 від 13.07.2018р. свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності уповноваженої особи ГУ НП у Вінницькій області і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦПК України.

Сам факт зобов'язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій уповноваженої особи ГУ НП у Вінницькій області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси останнього були поновлені.

Лише незгода позивача з прийнятими працівниками ГУ НП у Вінницькій області процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене, інші доводи апеляційної скарги також правильні висновки суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ,а тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження рішення суду слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2019 року залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01. 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя: С.Г. Копаничук