ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Херсон

справа № 652/904/18

провадження № 22-ц/819/1393/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , нарішення Високопільського районного суду Херсонської областіу складі судді Дригваля В.М. від 05 липня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Асоціації фермерських господарств «Ольвія» Високопільського району Херсонської області, третя особа: Державний реєстратор Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області Величко Юлія Юріївна, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка посилалася на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХС №020395 від 29.10.2002 року вона є власником земельної ділянки, площею 4, 39 га, яка знаходиться на території Заріченської сільської ради Високопільського району Херсонської області.

Ця земельна ділянка перебувала у користуванні АФГ «Ольвія» на підставі договору оренди від 27.03.2008р., зареєстрованого 31.03.2008р. у встановленому законом порядку. Строк дії договору до 31.01.2018р.

В період строку дії вказаного договору, нею та АФГ «Ольвія» 01.03.2017р. був підписаний новий договір оренди цієї земельної ділянки, який зареєстрований в Реєстрі речових прав 18.04.2017 р. № 20334475.

Недійсність договору оренди від 01.03.2017р. позивачка пов`язує із порушенням в момент його укладання вимог цивільного законодавства, оскільки до припинення дії попереднього договору оренди від 27.03.2008р., укладання наступного договору суперечить приписам змісту ст. 18,20 Закону «Про оренду землі та ч.1 ст.5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Штефан Дмитро Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки суд не врахував, що позивач отримувала орендну плату на підставі договору від 27.03.2008р., а після його припинення орендної плати не отримувала. До завершення строку його дії попередила орендаря про те, що не бажає продовжувати дію цього договору.

Суд не врахував, що нормами ЦК, Законів України «Про оренду землі» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено подвійної реєстрації права оренди та не звернув уваги, що ОСОБА_3 при реєстрації договору оренду діяв на підставі доручення від 6.09.2016р, хоча за змістом останньої таких повноважень не мав.

Крім того, не враховано, що після завершення строку попереднього договору, нею 23.04.2018р. були об`єднані дві земельні ділянки 4.39 га та 8.78 га, які зареєстровані в Державному єдиному реєстрі речових прав під №25830663.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Янковський В.А., який діє в інтересах АФГ «Ольвія», її доводи заперечує та зазначає, що договір оренди від 01.03.2017р. укладений у відповідності до вимог законодавства та у відповідності до умов та волевиявлення сторін. Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХС №020395 від 29.10.2002 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 4,39 га., цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області (а.с.15).

За договором оренди землі від 27.03.2008 року ОСОБА_1 надала, а АФГ «Ольвія» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,39 га., строком на десять років до 31.01.2018 року, із визначенням орендної плати у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки, що становило 613,71 грн., або у натуральній формі : зерно продовольче 500кг, зерно фуражне 1100гк, олія 15 кг, січка 1 причіп ( а.с. 10-13).

Договір зареєстрований у Високопільському РВР Херсонської філії ЦДЗК згідно запису від 31.03.2008р.

Земельна ділянка передана в оренду на підставі акту від 31.01.2008р. (а.с. 16 ).

За умовами п.5 укладеного договору, сторони погодили, що після закінчення строку дії договору орендар, який належно виконував свої обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору має повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору, його умови можуть бути змінені за згодою сторін, що відповідало приписам ст. 33 Закону України «Про оренду землі» від 6.10.1998р. № 161-Х1У в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до визначеної ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину та змісту п. 27 цього ж договору, сторони у письмовій формі за взаємною згодою можуть змінити його умови, або припинити його дію у випадках, передбачених законом ( п.28 Договору).

01.03.2017р. АФГ «Ольвія» та ОСОБА_1 уклали договір оренди земельної ділянки площею 4,39 га, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права ( а.с. 78,79-80).

Умовами цього договору встановлений строк дії 10 років та розмір орендної плати не менше 3% грошової оцінки земель, що становить у грошової формі 4053,23грн., або зерно продовольче-600 кг, зерно фуражне 2400 кг, олія 30кг, січка 1 причіп або 10 шт. тюків чи 250 грн., відробіткова форма - оранка присадибної ділянки 0,50 га.

Земельна ділянка передана орендареві на підставі акту передачі від 01.03.2017р. (а.с. 81).

Надані відповідачем докази свідчать про те, що орендодавець отримала орендну плату за 2017-2018 роки відповідно до умов укладеного договору оренди землі від 01.03.2017 року ( а.с. 113,114,115,117-19).

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною четвертою ст. 124 і ст. 125 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відносини пов`язані з орендою землі регулюються Законом України «Про оренду землі» ( у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), де ст.ст. 17,18, 20 передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після його державної реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

До істотних умов договору оренди у тому числі належать умови щодо строку дії та розміру оплати ( ст.15 Закону України «Про оренду землі»).

У відповідності до п.2, 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 11.02.2010р. № 1878 в редакції Закону № 4152 від 09.12.2011р. встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, встановленому цим Законом, здійснюється з 01 січня 2013р.

До 01.01.2013р. державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок проводилася територіальними органами земельних ресурсів.

Жодних обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали продовження оренди цієї ж земельної ділянки із зміненими умовами в частині орендної плати та встановлення нового строку дії із часу досягнення згоди відносно істотних умов позивач не зазначала. І такі обставини судом встановлені не були.

Як убачається зі змісту позовної заяви, саме договір оренди землі від 01.03.2017 року є предметом спору, недійсність якого позивач пов`язує із тим, що оскаржуваний договір укладений всупереч встановленого порядку визначеного ЗУ «Про оренду землі», під час дії попереднього договору оренди від 31.01.2008р., дія якого завершується 31.01.2018р., тоді як вона не бажала продовжувати договірні відносини із відповідачем та 25.05.2017р. просила не реєструвати укладений договір. Вважає, що законом заборонена подвійна реєстрація права оренди на земельну ділянку.

Оскільки при укладенні договору оренди землі в 2008 році законодавством не вимагалося реєстрація права на оренду землі, а єдиною вимогою на момент укладення цього договору була лише його державна реєстрація, та зважаючи на те, що оспорений договір укладений сторонами після 01.01.2013 року, тому при звернені відповідача до державного реєстратора, останнім було зареєстровано його право на оренду землі на підставі договору оренди землі у новій редакції, який засвідчений власним підписом позивачки, а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації права на оренду земельної ділянки.

Враховуючи, що станом на час укладання договору оренди землі від 01.03.2017р. сторони, відповідно до вимог статей 638, 639 ЦК України у письмовій формі погодили істотні умови щодо продовження строку його дії та збільшення розміру орендної плати, виконання за яким в частині обумовлених змін оплати позивач прийняла від орендаря впродовж тривалого часу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент укладання спірного договору була у належній формі та з додержанням, визначених ст. 203 ЦК України необхідних для чинності договору умов, виявлена воля власника земельної ділянки на його укладання, а тому відсутні встановлені ст. 215 цього Кодексу підстави недійсності такого правочину.

Доводи апелянта про те, що розрахунки по орендній платі здійснюються за договором оренди від 27.03.2008 року не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Після укладання договору оренди від 01.03.2017р. орендна плата орендодавцеві виплачена за умовами саме цього договору.

Суд звертає увагу, що виходячи із загальних засад цивільного судочинства, закріплених у п.6 ст.3 ЦК України, сторони мають діяти добросовісно у спірних правовідносинах, позивач, заперечуючи наявність волевиявлення на укладання договору оренди із часу його укладання і реєстрації, прийняла визначену умовами цього договору орендну плату за 2017-2019р. навіть і після того, як 30.10.2018р. звернулась з позовною заяву про визнання недійсним такого договору.

Слід зазначити, що відповідач, як орендар земель сільськогосподарського призначення, після укладання спірного договору виконує його умови, сплачує орендну плату у визначеному цим договором розмірі, а тому може розумно покладатись на передбачуваність і сталість поведінки орендодавця, тоді як позивач приймаючи виконання умов в частині збільшеного розміру орендної плати із 2017р., заперечує умови строку його дії у підписаному нею договорі оренди.

Неприйнятними є доводи про те, що самостійною підставою для визнання недійсним оспореного позивачем договору є та обставина, що позивач є власником двох земельних ділянок, які об`єднала в одну.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

Сам по собі факт, що після укладання спірного правочину за заявою власника відбулось об`єднання належних позивачеві земельних ділянок в одну і відповідна реєстрація такого об`єднання із збереженням реєстрації права оренди відповідача на підставі договору оренди від 1.03.2017р., не встановлює підстав недійсності цього правочину у розумінні ч.1 ст. 215 названого Кодексу.

Твердження апелянта про те, що одна й та ж сама земельна ділянка не може орендуватися для однакових потреб різними орендарями є безпідставними, оскільки орендарем як за договором від 27.03.2008 року, так і за правочином від 01.03.2017 року є одна і таж юридична особа - АФГ «Ольвія».

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_4 Дмитро ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна