Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-5014/11

провадження № 61-24680св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»,

заявник (правонаступник стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у складі судді Гуменюк А. І. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Депт Фінанс») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-5014/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Еспобанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Еспобанк» стягнуто заборгованість у розмірі 2 867 178,31 грн, вирішено питання розподілу судових витрат.

За виконавчим листом від 24 квітня 2013 року, виданим Шевченківським районним судом м. Києва на примусове виконання зазначеного судового рішення, 02 квітня 2015 року відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження від № 47124295.

24 січня 2017 року між ПАТ «КБ «Еспобанк»та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» укладений договір № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року, відповідно до до якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором кредитної від 09 жовтня 2006 року № ФКЛ-04/06 перейшло до ТОВ «ФК «Депт Фінанс».

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив замінити стягувача - ПАТ «КБ «Еспобанк»на його правонаступника - ТОВ «ФК «Депт Фінанс» у виконавчому провадженні № 47124295 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року у справі № 2-5014/11 за позовом ПАТ «КБ «Еспобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року заяву ТОВ «ФК «Депт Фінанс» задоволено.

Замінено стягувача «КБ «Еспобанк» на правонаступника - ТОВ «ФК «Депт Фінанс» у виконавчому провадженні № 47124295 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року у справі

№ 2-5014/11 за позовом ПАТ «КБ «Еспобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що укладення між заявником та ПАТ «КБ «Еспобанк» договору № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року, на підставі якого, згідно акта приймання-передачі судових справ від 24 січня 2017 року, первісний кредитор передав судові справи, а новий кредитор прийняв їх, у тому числі стосовно боржника ОСОБА_1 , підтверджує заміну кредитора у зобов`язанні. Ураховуючи, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із його сторін, наявні передбачені частиною першою статті 378 Цивільного процесуального кодексу України

2004 року (далі - ЦПК України 2004 року), частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні № 47124295, відкритого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Еспобанк» заборгованості у розмірі 2 867 178,31 грн та судових витрат, з ПАТ «КБ «Еспобанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Депт Фінанс».

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку з відступленням права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 жовтня 2006 року № ФКЛ-04/06, звернення правонаступника ТОВ «ФК «Депт Фінанс» із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня

2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Депт Фінанс» залишити без задоволення.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нового кредитора права вимоги до боржника, ураховуючи, що договір № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня

2017 року містить лише загальні положення та не визначає боржників право вимоги до яких передається, а також розміру заборгованості. Крім того, суди не урахували, що згідно чинного законодавства надавати послуги кредитування може лише банківська установа, діяльність якої підлягає ліцензуванню, а тому новий кредитор, відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, не міг набути права вимоги стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційногоцивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, щорішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2013 року задоволено позов ПАТ «КБ «Еспобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Еспобанк» заборгованість у розмірі 2 867 178,31 грн та вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання зазначеного рішення суду, 24 квітня 2013 року ПАТ «КБ «Еспобанк» отримало виконавчий лист № 2-5014/11, на підставі якого постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження від 02 квітня 2015 року № 47124295.

24 січня 2017 року між ПАТ «КБ «Еспобанк»та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» укладений договір № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року, на підставі якого та акту приймання-передачі судових справ від 24 січня 2017 року до ТОВ «ФК «Депт Фінанс» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 жовтня 2006 року № ФКЛ-04/06.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Зазначений правовий висновок у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі

№ 6-122цс13.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що укладення договору № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року є обставиною, що підтверджує заміну кредитора у зобов`язані, є обгрунтованим.

Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 378 ЦПК України 2004 року за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є також однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження».

Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ураховуючи, що з укладенням між ПАТ «КБ «Еспобанк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» договору № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року, відбулася заміна ПАТ «КБ «Еспобанк» на кредитодавця, який також є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, доводи заявника про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося усупереч положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, є необгрунтованими.

Твердження ОСОБА_1 про неможливість заміни сторони виконавчого провадження, з огляду на ненадання ТОВ «ФК «Депт Фінанс» доказів на підтвердження обсягу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором кредитної лінії від 09 жовтня 2006 року № ФКЛ-04/06 (кредитний договір), що перейшло до нового кредитора відповідно до договору № 30 про відступлення прав вимоги від 24 січня 2017 року є безпідставними, оскільки суперечать наявним у справі доказам, яким суди попередніх інстанцій надали належну оцінку. Переглядаючи законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати їх переоцінку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак