Провадження № 2/638/1079/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Романової О.В., Комлєва Д.В., Тягунової Р.Ю.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Скринніка І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем», третя особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуддизайн» про визнання майнових прав,-

В С Т А Н О В И В :

21.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», ТОВ «Сі-Пі-Ем» про визнання майнових прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01 березня 2007 року, він, звернувши увагу на розповсюджену в засобах масової інформації рекламу про будівництво житла, а також враховуючи те, що його родина мала намір придбати для власних потреб однокімнатну квартиру, звернувся за контактною інформацією, вказаною в рекламі до відповідача ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» і уклав з вказаним підприємством Договір про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року.

Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.1. укладеного договору, відповідач - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», як «Забудовник» здійснює спільну діяльність по будівництву житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та автостоянкою за індивідуальним проектом за адресою: АДРЕСА_1 а позивач, як «Учасник», приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 191 360, 00 грн, що еквівалентно 36 800 дол. США.

При цьому, відповідно до умов п.п. 1.1. укладеного Договору, «Забудовник» здійснює свою діяльність, маючи Державну ліцензію АВ № 050933 від 24 березня 2006 року і провадить будівництво на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1, яка надана на підставі Рішення Харківської міської ради № 78/05 від 27.04.2005 року та № 51/06 від 06.03. 2006 року за договором оренди землі від 21 лютого 2006 року № 17.

Відповідно до умов п. п. 1. 2. по закінченню будівництва при умові виконання мною, як «Учасником» своїх забов'язань, «Забудовник» передає у власність «Учасника» одну квартиру із однієї кімнати (тип 1А), загальною площею орієнтовно 39,74 м. кВ., розташовану на 3 поверсі, 1 корпус.

Відповідно до умов п.п. 1.4. строк закінчення будівництва встановлюється рішенням Харківської міської ради и Харківським виконавчим комітетом: 1 квартал 2010 року.

ОСОБА_1, на виконання п.п. 3.1., 3.2., 3.3. вказаного договору була перерахована відповідачеві грошова сума в розмірі 191 360, 00 грн - екв. 36 800 доларів США, що на той момент за курсом долару США складав 5, 2 грн. за 1 долар США. Факт сплати мною грошових коштів за договором підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до вимог п.п. 7.1 зазначеного Договору, Сторони несуть взаємну відповідальність один перед одним за невиконання, або неналежне виконання забов'язань по цьому договору. При цьому сторона, яка порушила забов'язання, повинна відшкодувати другій стороні завдані збитки у відповідності до діючого законодавства.

А відповідно до вимог п.п.7.2., в разі несвоєчасної передачі квартири у власність «Учасника», «Забудовник» сплачує останньому пеню в розмірі 0,01 % від сплаченої ним суми за кожен день прострочки.

Так сталося, що ні на момент 1 кварталу 2010 року, ні навіть до дійсного часу, йому, як «Учаснику» квартира у власність не була передана, незважаючи на те, що він особисто виконав у повному обсязі свої забов'язання за Договором про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року.

В свою чергу неодноразово звертався до представників адміністрації ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» з вимогою надати йому інформацію про хід будівництва і строки здачі будинку, і мені повинні були надати цю інформацію по першій вимозі, відповідно до вимог п.п. 2.5 Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року. Однак, крім чергових обіцянок виконати умови договору з посиланнями на економічні труднощі, результатів не було.

Враховуючи вимоги п.п. 9.1. Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року, яким передбачено, що це договір діє до виконання сторонами усіх обов'язків і досягнення цілі договору, враховуючи те, що моментом виконання сторонами обов'язків і досягнення цілі договору вважається момент підписання сторонами акту приймання передачі квартири, а також враховуючи те, що мною було вкладено в будівництво значну для моєї родини грошову суму, я не розпочинав процедуру розірвання договору, сподіваючись на повне виконання відповідачем рано чи пізно умов договору.

При цьому враховуючи те, що відповідно до вимог п.п. 5.4. Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року, внесені кошти повертаються «Забудовником» в добровільному порядку лише в строк 90 днів після здачі житлового будинку в експлуатацію, я також продовжував очікувати виконання умов договору відповідачем, бажаючи не повернення грошових коштів, а отримання у власність квартири.

В решті довготривалого очікування, ОСОБА_1 повідомлений, що «Забудовник» ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» наполягає на заміні сторони в забов'язанні по укладеному між нами договору, змінивши себе, як «Забудовника» на «Нового Забудовника» - ТОВ «Си-Пи-Эм», яке являється уповноваженою особою за Договором про спільну діяльність від 31 березня 1998 року № 31/03/01 (в редакції від 01.10.2013 року), в якому директором також являвся ОСОБА_3, який ще в 2007 році очолював Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна».

ОСОБА_1 було запропоновано укласти Договір про заміну сторони в забов'язанні по Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року з «Забудовником» - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» і «Новим Забудовником», ТОВ «Си-Пи-Эм» від 14 вересня 2014 року.

Розуміючи, що вже втрачено досить великий час на надії по отриманню у власність квартири, яку він очікував з 01 березня 2007 року по вересень 2014 року, вимушений був погодитись підписати запропонований договір.

Так, 14 вересня 2014 року між ОСОБА_1, як «Учасником», «Забудовником» - Товариством з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» і «Новим Забудовником», Товариством з обмеженою відповідальністю «Си-Пи-Эм» було підписано трьохсторонній договір про заміну сторони в забов'язанні по Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року.

Відповідно до умов п.п. 2, 3, 4, 5, 6 Договору від 14 вересня 2014 року про заміну сторони в забов'язанні по Договору про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року булопередбачено, що угодою від 16.09.2013 року функції керуючого спільною діяльністю були передані від «Забудовника» до «Нового Забудовника» , а в зв'язку з цим всі обов'язки і права «Забудовника» переходять до «Нового Забудовника» . При цьому, в зв'язку з зміною концепції забудови об'єкта квартира, вказана в п.1.2. Договору участі, котру «Новий Забудовник» забов'язаний передати «Учаснику», замінюється на квартиру аналогічної площі в другому об'єкті, котрий будується на вказаній в п. 1 Договору участі земельній ділянці. Поверховість, планування, другі технічні характеристики квартири будуть вказані в Угоді про корректировку, котрі «Новий Забудовник забов'язаний надати «Учаснику в строк не пізніше 2 кварталу 2016 року. Після заміни квартири «Новий Забудовник» забов'язаний виконати вимоги «Учасника» по пере данню йому Квартири на умовах Договору участі (про участь у будівництві № 2 від 01 березня 2007 року). Ця Угода вступає в силу з моменту її підписання і діє до виконання забов'язань.

В решті, його права знову були порушені, як «Забудовником» - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», так і «Новим Забудовником», ТОВ «Си-Пи-Эм».

На момент вже закінчення 4 кварталу 2016 року йому, як учаснику не була надана ніяка Угода про корректировку, котру «Новий Забудовник був забов'язаний надати «Учаснику в строк не пізніше 2 кварталу 2016 року.

Ніякий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до дійсного часу так і не був побудований, на цьому місці існує лише будівельний котлован, а всі обіцянки відповідачів не були виконані.

Мало того, ОСОБА_1 вважає, що угодою від 16.09.2013 року, якою функції керуючого спільною діяльністю були передані від «Забудовника» до «Нового Забудовника», а в зв'язку з цим всі обов'язки і права «Забудовника» переходять до «Нового Забудовника», також були порушені його права, враховуючи те, що цією угодою все було вирішено вже без нього і без попереднього повідомлення його про такі зміни. До того ж як йму стало відомо, «Новий Забудовник» -Товариством з обмеженою відповідальністю «Си-Пи-Эм» навіть не має і не мав Державної ліцензії на будівельні роботи, що також не повідомили.

На дійсний час, з 25 грудня 2015 року Прокуратурою Харківської області за спільною заявою ряду «Учасників», таких як і я, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001147, яке до дійсного часу перебуває в Шевченківському (Дзержинському) ВП ГУ НП в Харківській області.

У зв'язку з чим позивач звертається за захистом своїх майнових прав до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Сі-Пі-Ем» надали заперечення проти позову, у яких просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ТОВ «Укрбуддизайн» заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ТОВ «Укрбуддизайн» не порушувало прав та інтересів позивача, жодниз обов'язань перед позивачем не існує, ТОВ «Укрбуддизайн» не є учасником договору про спільну діяльність. У зв'язку з чим просили відмовити у задоволені позову до ТОВ «Укрбуддизайн».

Представник третьої особи ТОВ Макрокап Девелопмент Україна» у судове засідання не з'явився, про день та час слуханян справи був повідомлений належним чином. Звернулись до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за їх відсутності, рішення просили ухвалити на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 01.03.2007 між ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та ОСОБА_1 укладений Договір про участь в будівництві № 2.

Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.1. укладеного договору, відповідач - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», як «Забудовник» здійснює спільну діяльність по будівництву житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та автостоянкою за індивідуальним проектом за адресою: АДРЕСА_1 а позивач, як «Учасник», приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 191 360, 00 грн, що еквівалентно 36 800 дол. США.

Позивач сплатив ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ" свій вклад у розмірі 1 106 879,00 грн. (один мільйон сто шість тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) грн., тобто позивач повністю виконав свої договірні майнові зобов'язання. Факт оплати підтверджено наявними в матеріалах доказами, а саме копіями квитанцій про внесення грошових коштів в якості сплати внесків за договорами про участь у будівництві № 124. (а.с. 18)

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Проте до об'єктів нерухомого майна ЦК віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Згідно із Законом № 2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст. 4). Відповідно до Закону від 1 липня 2004 р. № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІУ) об'єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (ст. 5). Визначення «житловий будинок», «квартира», «садиба» містяться у гл. 28 ЦК України, поняття «об'єкти житлової нерухомості» - у Податковому кодексі України. Об'єкти житлової нерухомості поділяються на такі типи: житловий будинок, житловий будинок садибного типу, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, садовий і дачний будинки (ст. 14.1.129.).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346. статті 350, 351), вживаються також інші поняття, як «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (статті 875-877, 879- 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

На об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації).

Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей об'єкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках -державна реєстрація.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

ОСОБА_1 виконав грошові зобов'язання за договором про участь у будівництві, за яким набув право вимоги, повністю сплативши вартість, встановлену вказаними договорами, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги щодо переходу права власності на об'єкт будівництва.

Однак у ОСОБА_1, право власності на спірні нежитлові приміщення не виникло, за змістом Договору про участь у будівництві він лише отримав право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, отже відсутні підстави для визнання за ним майнових прав, які є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав.

Факт виконання ОСОБА_1, умов договору не оспорюється, як не оспорюються і наявність у нього прав, обумовлених договором.

Ті факти, що відповідач не виконує умови Договору та перебуває у стані припинення - висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права), у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також має місце пред'явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. В даному випадку юридична конструкція позовних вимог не відповідає вимогам закону, тому не може бути в такий спосіб задоволена.

При вказаних обставинах, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,392 ЦК України, ст. 258,259,263,264,265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем», третя особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуддизайн» про визнання майнових прав - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.03.2019.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД