Дата документу 19.03.2019 Справа № 332/1192/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/1192/18 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
№ 22-ц/807/356/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Кулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» (далі ПрАТ «Запоріжвогнетрив») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В позові позивач зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» з 28.01.2003 року по 02.04.2009 року та з 09.11.2009 року по 18.12.2017 року. Внаслідок тривалого стажу роботи на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, 26.09.2017 р. на підставі медичного висновку їй було встановлено професійне захворювання з діагнозом пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А ЛН-першого-другого ступеня. 20.11.2017 року, за результатами огляду МСЕК, їй встановлено 20% втрати працездатності зі строком переогляду 01.12.2019 року та рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування профпатолога та пульмонолога, сімейного лікаря. Через отримання професійного захворювання позивач відчуває як фізичній біль, так і моральні страждання, погіршився стан її загального самопочуття, що призвело до зниження її життєвої активності, погіршення взаємин з близькими людьми, зміни звичного устрою і способу життя.

На підставі викоаленого, позивач просив суд, стягнути з відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди спричинену внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом одноразово у розмірі 30000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 13000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «Запоріжвогнетрив» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, взагалі не спростовує правильних висновків суду, у зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на користь позивача з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 13000,00 грн., суд першої інстанції врахував тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступін втрати її професійної працездатності, повязаны з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідки, що настали, та виходив з того, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і набутим доказам.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» з 28.01.2003 року по 02.04.2009 року та з 09.11.2009 року по 18.12.2017 року, звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - 14 років 1 місяць. На теперішній час ОСОБА_3 не працевлаштована.

Внаслідок тривалого стажу роботи на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у позивача виникло професійне захворювання пневмоконіоз першої стадії (q/t, Ѕ), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група «А». Легенева недостатність першого-другого ступеня (J 64), про що свідчить Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.10.2017 р. форма П-4 (а.с.5-6). Зазначеним актом встановлено зв'язок професійного захворювання позивача із роботою у шкідливих умовах праці на ПрАТ «Запоріжвогнетрив».

Як зазначено в п.16 Акта, професійне захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив».

Відповідно до п.17 Акта, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність у повітрі робочої зони сушильника (збагачення) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» ОСОБА_3 пилу фіброгенної дії - 6,8 - 12,8 мг/м3 (ГДК - 6,0 мг/м3).

Відповідно до довідки МСЕК від 20.11.2017 р. серії НОМЕР_1 позивачу було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, зі строком переогляду 01.12.2019 року та рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування профпатолога та пульмонолога, сімейного лікаря (а.с.4).

Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, ДУ «Український НДІ промислової медицини», про що свідчать долучені до справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.13-15).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання № 1110 від 26.09.2017 року у ОСОБА_3 встановлений професійний характер захворювання (а.с.7).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, статей 23, 1168 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, наслідків отриманої травми, та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 13000,00 грн. При цьому судом також була врахована тривалість відновлення позивачем своїх прав у судовому порядку.

Доводи щодо недоведеності позову в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК України.

В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1 - рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Так, позивач змушений переносити фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність доказів про спричинення моральної шкоди позивачу, як підстави для відшкодування моральної шкоди останньому, є необґрунтованими, а тому апеляційний суд їх відхиляє.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є розумним, виваженим та справедливим. Виходячи з наведеного та враховуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає за можливе погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції.

Інші обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, що викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року у цій справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 березня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков