Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2/1522/10820/11

провадження № 61-33281 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Одеська міська рада,

особа, яка подала касаційну скаргу,- ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року у складі колегії суддів Гайворонського С. П., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2011 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 про визнання права користування нежитловим приміщенням.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2011 року відкрито провадження у зазначеній справі 2-1522/10249/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2011 року роз`єднано позовні вимоги в різні самостійні провадження з присвоєнням нових номерів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2011 року відкрито провадження у справі № 2/1522/10820/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський» про визнання права користування нежилим приміщенням.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 мотивована тим, щовона проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , останні двадцять років знаходилось у непридатному стані. Вона за власні кошти зробила суттєві роботи по його приведенню

у придатний стан, а саме: відновлено одну із стін у приміщенні, вивезено будівельне та інше сміття, замінено підлогу, перекриття та комунікації, встановлено вікна та двері.

Зазначала, що загальний стан будівлі, в якому знаходиться вищевказане приміщення, значно поліпшився, усі капітальні роботи проведені

з додержанням будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а нежиле приміщення придатне для подальшої експлуатації.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , загальною площею 230 кв. м.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року у складі судді Свяченої Ю. Б. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежиле підвальне приміщення загальною площею 230 кв. м, що розташоване у

АДРЕСА_2 . Це рішення є підставою для державної реєстрації права власності в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на нежиле підвальне приміщення загальною площею 230 кв. м, що розташоване у

АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок проведеним позивачем робіт загальний стан будівлі, в якому знаходиться спірне приміщення, значно поліпшився, що підтверджено актом обстеження комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський» від 23 червня 2011 року. Допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення, яким позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіє, не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього,а тому наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 . Суд першої інстанції керувався статтями 331, 344, 392 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року

у задоволенні заяви заступника прокурора Приморського району м. Одеси

в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле підвальне приміщення відмолено.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2013 року заяву Одеської міської ради задоволено.

Поновлено Одеській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради у справі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено. Зачне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле підвальне приміщення,

що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 230 кв. м відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем

в обґрунтування своїх позовних вимог не надано доказів проведення реконструкції спірного нежитлового приміщення відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Таким чином, у процесі проведення самовільної реконструкції будівлі, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення позивачем порушено вимоги статті 5 Закону України «Про основи містобудування», статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», статей 24, 26 Закону України «Про планування і забудову території». Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що при розгляді вищевказаного позову суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки Одеської міської ради, яка у порушення вимог статей 74-76, 127 ЦПК України (2004 року) не була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання у справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про закриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 2/1522/10820/11 з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що вона є власником

1/2 частин нежитлового підвального приміщення, загальною площею

230 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу

Образцовою Т. А. та зареєстрованого за № 109830. Право власності на іншу 1/2 частину зазначеного нежитлового підвального приміщення за вказаним договором набув ОСОБА_10 . Таким чином, вона була власником 1/2 частин спірного приміщення станом на дату ухвалення апеляційним судом Одеської області рішення від 29 жовтня 2013 року. Вважає, що апеляційний суд Одеської області, розглядаючи справу про право власності на спірне нежитлове приміщення, не вирішив питання про залучення до участі у справі її та ОСОБА_10 , як власників нежитлового приміщення на час розгляду справи судом і правонаступників ОСОБА_1

Доводи осіб, які подали заперечення на касаційну скаргу

Одеська міська рада подала заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_11 , у якому зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції

є законним та обґрунтованим, а тому просило залишити касаційну скаргу без задоволення. При цьому зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції

не випливає на права та обов`язки ОСОБА_11

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина

в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 324 ЦПК України

(2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення, яке знаходяться за адресою:

АДРЕСА_2 , загальною площею 230 кв. м.

На час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_1 вже не була власником вказаного нерухомого майна. Співвласниками майна на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т. А., були

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що підтверджується наданим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте їх не було залучено до участі у розгляді справи у порядку процесуального правонаступництва.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України (2004 року) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону є правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки передбачає перехід у сукупності прав та обов`язків до правонаступника, однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

При переході прав та обов`язків відносно майна (нежитлового нерухомого приміщення на підставі договору купівлі-продажу) від одного суб`єкта права іншому суб`єкту права є сингулярним правонаступництвом.

Таким чином, за договором купівлі-продажу спірного майна від 30 березня 2013 року до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перейшли права та обов`язки попереднього власника майна ОСОБА_1 (сингулярне правонаступництво).

Тобто після ухвалення судом першої інстанції заочного рішення відбулося матеріальне правонаступництво і в силу вимог статті 37 ЦПК України

(2004 року) (аналогічна норма у статті 55 ЦПК України) суд апеляційної інстанції повинен був залучити до участі у справі ОСОБА_11 та

ОСОБА_10 і це не є залученням на стадії апеляційного перегляду нового учасника процесу, процесуальних повноважень на що суд апеляційної інстанції немає.

Зазначені дії, а саме з`ясування за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобов`язані були здійснити заявники апеляційної скарги, Одеська міська рада, а суд апеляційної інстанції зобов`язаний був це перевірити. Не здійснення цих дій є порушенням статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо захисту прав власності.

Отже, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції порушує права та законні інтереси ОСОБА_11 , яка не була залучена до участі у справі і була позбавлена права давати пояснення по суті спору.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції

не може вважатись законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк