ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року

м.Суми

Справа №591/1711/18

Номер провадження 22-ц/816/325/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 05 листопада 2018 року

в с т а н о в и в:

30 березня 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 225000,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що він є фізичною особою-підприємцем і 22 січня 2014 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений дистриб'юторський договір, згідно з умовами якого протягом п'яти років здійснювалось виготовлення та поставка м'яких меблів. 03 січня 2018 року він замовив у ФОП ОСОБА_3 виготовлення та поставку м'яких меблів (кути, дивани, всього 26 найменувань) на суму 225000 грн. 14 лютого 2018 року з м. Черкаси до м. Суми прибув автомобіль марки «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2, через якого, за погодженням з ОСОБА_3, він мав передати грошові кошти у сумі 225000 грн за замовлений 03 січня 2018 року товар. 14 лютого 2018 року після 11 години по АДРЕСА_1, за місцем знаходження складу-магазину у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перераховані кошти у сумі 225000 грн були складені, запаковані та передані водію ОСОБА_2, який не вжив заходів щодо їх зберігання, залишив їх на сидінні в кабіні автомобіля, в результаті чого грошові кошти були викрадені з автомобіля. За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 0000531 за ст. 185 ч. 4 КК України. Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 із заявою про визнання їх цивільними позивачами до органів слідства не зверталися і постанова про визнання їх цивільними позивачами у кримінальному провадженні не приймалась. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 225000 грн 00 коп, а також сплачений судовий збір у розмірі 3131 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов, суд послався на нікчемні докази, а саме дистриб'юторський договір, накладну без номера і дати та розписку від 14 лютого 2018 року. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог зазначивши, що предметом спору є безпідставно набуте майно. Вважає, що крадіжка переданих відповідачу грошей є форс-мажорною обставиною, тому він повинен бути звільнений від відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи скарги є безпідставними. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, основний вид діяльності 4.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, ОСОБА_3 з 31 січня 2002 року зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с. 9).

22 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_1 був укладений дистриб'юторський договір, відповідно до умов якого здійснювалось виготовлення та поставка м'яких меблів.

Згідно з п. 1.2 договору під «Територією» в договорі розуміється: вся територія міста Суми (за виключенням представництв ПП ОСОБА_6, ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_8), а також Роменський, Недригайлівський, Білопільський, Липово-Долинський, Лебединський, Охтирський, Тростянецький, Краснопільський, Велико-Писарівський райони Сумської області.

Оплата за поставлений товар за умовами п. 2.8 договору здійснюється в повному обсязі протягом 5 робочих днів після отримання товару (а.с. 10-11).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинив свою діяльність 27 лютого 2017 року (а.с. 87).

Відповідно до накладної від 03 січня 2018 року ФОП ОСОБА_1 замовив виготовлення та поставку м'яких меблів у ФОП ОСОБА_3 (кути, дивани, всього 26 найменувань) на суму 225000 грн 00 коп (а.с. 12).

Також встановлено, що 14 лютого 2018 року з м. Черкаси до м. Суми прибув автомобіль марки «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, через якого, за погодженням з ОСОБА_3, позивач мав намір передати грошові кошти у сумі 225000 грн за замовлений 03 січня 2018 року товар.

В цей же день після 11 години по АДРЕСА_1, за місцем знаходження складу-магазину у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач передав грошові кошти водію ОСОБА_2 Проте, ОСОБА_2 не вжив заходів щодо їх зберігання, залишив їх на сидінні в кабіні автомобіля, хоча автомобіль був обладнаний сейфом для зберігання грошових коштів, в результаті чого грошові кошти були викрадені з автомобіля.

За вказаним фактом було порушене кримінальне провадження № 0000531 за ст. 185 ч.4 КК України (а.с. 11 зі звороту). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 14 лютого 2018 року, близько 13.10 год. невстановлена особа таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу скоїла крадіжку грошових коштів в сумі 225000 грн з автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1, який знаходився на вул. Лінійна в м. Суми , чим завдав матеріального збитку гр. ОСОБА_1 на суму 225000 грн (ЖЄО № 9933 від 14.02.2018).

Ці обставини підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4

14 лютого 2018 року ОСОБА_2 написав розписку про отримання ним пакету від ОСОБА_1, в якій він вказав, що в пакеті знаходяться гроші для передплати (передачі) ОСОБА_3 за товар, за меблі в сумі 225000,00 грн. Суму з його слів, він узнав після події (а.с. 13).

Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 із заявою про визнання їх цивільними позивачами до органів слідства не зверталися і постанова про визнання їх цивільними позивачами у кримінальному провадженні не приймалась, що підтверджується відповіддю СВП (м. Суми) ГУ НПУ в Сумській області (а.с. 145).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач набув належні позивачу грошові кошти в сумі 225000 грн 00 коп без достатньої правової підстави, а отже відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України зобов'язаний повернути їх власнику.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що за погодженням з ОСОБА_3, він мав передати йому через ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 225000 грн за замовлений 03 січня 2018 року товар.

Тобто між позивачем та третьою особою у справі існувала усна домовленість про передачу грошей через ОСОБА_2 Отже, ОСОБА_2 і не повинен був набувати ці кошти у свою власність. А в подальшому вони були викрадені у ОСОБА_2 і з цього приводу позивач звернувся до правоохоронних органів, була порушена кримінальна справа, де потерпілим визнано ОСОБА_1

Враховуючи вищезазначені положення закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України ОСОБА_2 зобов'язаний повернути кошти власнику.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позов заявлено з підстав, передбачених положеннями ст. 1212 ЦК України, в межах цих позовних вимог і була розглянута справа.

Проте, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не довів, що відповідач набув належні йому грошові кошти в сумі 225000 грн без достатньої правової підстави.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми ст. 1212 ЦК України, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову із заявлених підстав.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути компенсацію судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 3375 грн.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 3375 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко