Провадження № 2/522/4378/19
25 березня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одесиу складі:
головуючого судді Домусчі Л. В.,
за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,
До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , за якою просив стягнути суму боргу за договором позики (розписки) від 31 березня 2016 року - 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень та за договором позики (розписки) від 17 травня 2017 року - 620 000,00 (шістсот двадцять тисяч) гривень, що усього складає - 1 220 000,00 (один мільйон двісті двадцять тисяч) гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 березня 2016 року та 17 травня 2017 року між ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_1 (позикодавцем) було укладено договори позики. Згідно договору позики від 31 березня 2016 року позикодавець надав позичальнику суму у розмірі 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень із цільовим призначенням: купівля транспортного засобу марки INFINITI QX70. Відповідно до договору позики від 17 травня 2017 року позикодавець надав позичальнику суму у розмірі 620 000,00 (шістсот двадцять тисяч) гривень із цільовим призначенням:
- укладення та оплата договору пайового інвестування у будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_2, із подальшим оформленням на себе права власності на цей об`єкт;
- укладення договору купівлі - продажу на машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2.
Позичені кошти надавались позичальнику на два роки із правом вимоги кредитора через рік, після укладення угоди (п. 4 договорів позики). Зобов`язання щодо повернення коштів за договорами позики не виконані, що обумовило звернення до суду позивача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2018 року провадження по справі було відкрито.
Ухвалою суду від 26.11.2018 року за заявою представника позивача було забезпечено позов до розгляду справи по суті та накладено арешту на наступне нерухоме майно, що зареєстровано за ОСОБА_2 :
- машиномісце АДРЕСА_2 загальною площею 14,7 кв. м, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ;
- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 124,6 кв. м, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ;
- транспортний засіб INFINITIQX70, легковий пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 30 квітня 2016 року, номер НОМЕР_4 , чорний.
Ухвалою суду від 26.11.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 14.02.2019 року.
У зв`язку з неявкою сторін 14.02.2019р. розгляд справи був відкладений на 21.03.2019 р..
У судове засідання 21.03.2019 року сторони не з`явились, представником позивача надано заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Жодних клопотань від відповідача до суду не надходило, також остання не скористалась своїм процесуальним правом та відзиву на позов до суду не надала.
У Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R(84) 5 від 28.02.1984 щодо принципів цивільного судочинства, направлених на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що судочинство зазвичай має складатися не більше, ніж з двох судових засідань: перше засідання має бути попереднім слуханням підготовчого характеру, а в ході другого засідання можуть досліджуватися докази, заслуховуватися доводи сторін і, якщо це можливо, ухвалюватися рішення.
Із урахуванням викладеного суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності не з`явившихся в судове засідання сторін та учасників розгляду справи при заочному розгляді справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 25.03.2019 року.
Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані докази, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника,його уповноваженого представника, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів (правовий висновок ВСУ у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15).
Із матеріалів справи судом встановлено, що 31 березня 2016 року ОСОБА_2 було складено розписку, за змістом якої нею було отримано суму у розмірі 600 000,00 гривень із цільовим призначенням: купівля транспортного засобу марки INFINITI QX70.
Позичені кошти надавались позичальнику на два роки із правом вимоги кредитора через рік, після укладення угоди.
17 травня 2017 року ОСОБА_2 було складено іншу розписку, за змістом якої нею було отримано суму у розмірі 620 000,00 гривень із цільовим призначенням укладення та оплата договору пайового інвестування у будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_2 із подальшим оформленням на себе права власності на цей об`єкт та укладення договору купівлі - продажу на машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2.
Обидві розписки складені у присутності свідка - ОСОБА_3 ..
При цьому, позивач мотивує надання коштів відповідачці тим, що вони є близькими родичами, а саме ОСОБА_2 є онукою позикодавця ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 по матері, що підтверджується доданими до позовної заяви свідоцтвами про народження ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_4 ..
Позивачем визнано факт виконання обов`язку позивачки передбачений розписками у частині цільового призначення позичених коштів.
Згідно умов договорів позика надається ОСОБА_2 на строком на два роки із правом ОСОБА_1 на вимогу щодо повернення коштів через рік після укладання позики.
Із огляду на це, суд вбачає, що ОСОБА_1 отримав право вимоги за договором позики від 31 березня 2016 року, починаючи із 31 березня 2017 року, а за договором позики від 17 травня 2017 року, починаючи із 17 травня 2018 року.
Судом встановлено, що відповідач обов`язок із повернення коштів не виконала, будь яких підтверджень зворотного або заперечень проти вимог не надано.
Таким чином, із урахуванням викладеного, суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідачка порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно матеріалів справи вбачається, що розписка є чинною, відповідачка доказів сплати боргу не надала, а, отже, за таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 10, 11, 15-16, 203, 204, 210, 215, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 640, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , що мешкає за адресою АДРЕСА_6 ) заборгованість за договором позики від 31 березня 2016 року у сумі 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , що мешкає за адресою АДРЕСА_6 ) заборгованість за договором позики від 17 травня 2017 року у сумі 620 000,00 (шістсот двадцять тисяч) гривень.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 12 200, 00 (дванадцять тисяч двісті) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 25.03.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.