Справа № 583/5037/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області, Охтирської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2018 відкрито провадження в справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона в 16-річному віці почала працювати різноробочою колгоспу «Червоний жовтень» Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області, в 1951 році вступила до членів зазначеного колгоспу, який в наступному був перейменований у колгосп «Більшовик». Відповідно до записів в трудовій книжці з 1985 року вона вибула з членів колгоспу у звязку зі зміною місця мешкання. Зміна місця проживання була обумовлена необхідністю утримання та постійного догляду за двома дочками, які були дітьми з інвалідністю. 01.03.1985 вона була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, але залишилася перебувати у статусі члена колгоспу «Більшовик», що підтверджується довідкою від 26.03.1990. Вона набула статус пенсіонера за віком. В 1995 році сільськогосподарському підприємству «Більшовик» видано державний акт на право колективної власності на землю за цільовим призначенням для сільськогосподарського використання, що стало підставою для розпаювання земель між членами колишнього колгоспу на території земель Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області. Розмір земельної частки (паю) визначався в розмірі 4,6 га в умовних кадастрових гектарах на кожного пайовика. Проте вона до списку, що додається до державного акту, включена не була, чим була позбавлена права на земельну частку (пай) як член колективного підприємства на землі сільськогосподарського призначення. Про те, що сільськогосподарському підприємству був виданий державний акт, але до списків, що додається до даного державного акту, вона включена не була, позивач дізналася лише у 2018 році. Тому просить поновити строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай); визнати за нею, як пенсіонером з числа членів колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на земельну частку (пай) площею 4,6 га в умовних кадастрових гектарах за цільовим призначенням для сільськогосподарського використання із земель запасу чи резервного фонду Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області; судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Від Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Представник Охтирської РДА в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена, заяв про відкладення розгляду справи не надавала.

Суд, проаналізував матеріали справи, врахував позицію позивача, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З трудової книжки колгоспника №185 ОСОБА_1 вбачається, що остання в 1951 році вступила до членів колгоспу «Червоний жовтень» Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області та в 1984 році вибула з членів колгоспу (на той час вже колгоспу «Більшовик») в звязку зі зміною місця проживання.

З довідки №20 від 26.03.1990, виданої колгоспом «Більшовик», також вбачається, що ОСОБА_1 перебувала членом зазначеного колгоспу, і по наявних документах працювала у колгоспі з 01.01.1950 по 01.01.1985.

Згідно довідки №19, виданої 07.06.2018 виконкомом Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_1 з 01.01.1950 по 31.01.1984 працювала в колгоспі «Більшовик» різноробочою і була безпосередньо зайнята на виробництві сільськогосподарської продукції.

Відповідно до довідки №20 від 07.06.2018, виданої виконкомом Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області, колгосп «Більшовик» за рішенням загальних зборів колгоспників від 24.12.1992 реорганізовано в агропайове обєднання «Більшовик». Протоколом №1 від 23.01.2000 агропайове обєднання «Більшовик» реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство агрофірму «Земля», яке в наступному протоколом №1 від 01.02.2001 реорганізоване в товариство з обмеженою відповідальністю «Довжичанське».

Згідно довідки №1160, виданої 06.07.2018 виконкомом Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, 01.03.1985 ОСОБА_1, ОСОБА_2 (помер 26.10.1990), ОСОБА_3 (померла 25.08.1993) та ОСОБА_4 (померла 15.04.2000) зареєстрували своє місце проживання за адресою: вул. ОСОБА_5 (Горького), 8, смт. Чупахівка Охтирського району Сумської області. ОСОБА_1 здійснювала догляд за доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які являлися дітьми з інвалідністю.

Законом України «Про форми власності на землю» від 30.01.1992 та ЗК України, в редакції 13.03.1992, були визнані приватна, колективна і державна форма власності на землю. Всі форми власності були визнані рівноправними.

Саме з внесенням змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР Законом України «Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР» від 13.03.1992 № 2196-XII, який набрав чинності 16.05.1992, Земельним кодексом України була передбачена безкоштовна передача земель сільськогосподарського призначення у колективну власність недержавних сільськогосподарських підприємств (колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно п. 2 Указу №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Виходячи зі змісту ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним обєднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

З огляду на викладене, враховуючи, що на час передачі землі у колективну власність та розпаювання ОСОБА_1 у сільськогосподарському підприємстві «Більшовик» не працювала, про що свідчить запис у трудовій книжці колгоспника про те, що остання у 1984 році вибула з членів колгоспу в звязку зі зміною місця проживання, та не входила в число пенсіонерів, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства (пенсійного віку позивач досягла 05.04.1990), суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не набула права на земельну частку (пай) при паюванні колективних земель, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, як ст. 71 ЦК Української РСР, який був чинний на час передачі земель у колективну власність та розпаювання земель, так і ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.ст. 76, ст. 80 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

У позовній заяві позивач зазначає, що вона лише у 2018 році дізналася про те, що сільськогосподарському підприємству був виданий державний акт, але до списків, що додається до даного державного акту, вона включена не була.

Проте таке твердження не може бути прийнято до уваги, оскільки розпаювання земель було триваючим публічним процесом як в державі, так і в сільськогосподарському підприємстві «Більшовик», від місцезнаходження якого позивач проживала за 5 км, з того часу минуло понад 20 років, впродовж яких позивач не виявляла бажання ініціювати питання про набуття права на земельний пай.

В звязку з відсутністю підстав для задоволення заявлених вимог відсутні підстави для відшкодування судових витрат, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 75, 76, 80 ЦК Української РСР, ст. 257 ЦК України, ЗК України (в редакції 13.03.1992), ст.ст. 1, 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про форми власності», ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п. 1, 2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7, ст.ст. 4, 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, Україна, Сумська область, Охтирський район, смт. Чупахівка, вул. Лесі Українки, 8) вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, 01001, ) про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайоний суд Сумської області потягом 30 днів з дня його складення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_6