Справа № 369/7713/18
Провадження № 2/369/285/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10.09.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

представника відповідача Небатова А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз», третя особа ТОВ «Зараз-1» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз» (далі - ТОВ «Зараз»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» (далі - ТОВ «Зараз-1») про стягнення коштів.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ТОВ «Зараз» було укладено договір про управління будинком, надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території № 118 від 26 травня 2015 року, який був розірваний сторонами 01 березня 2016 року.

Відповідно до вищезазначеного договору № 118, відповідач зобов`язувався надавати житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено в п. 1 договору, позивачу, як власнику квартири АДРЕСА_1 .

На виконання вимог вищезазначеного договору, позивачем було сплачено кошти за надання комунальних послуг за період з 01.07.2015 по 01.03.2016 у сумі 7 267,2 грн., а саме 22.09.2015 сплачено 1 609,16 грн., 14.10.2015 - 564,2 грн., 18.11.2015 - 588,08 грн., 13.12.2015 - 573,12 грн., 24.01.2016 - 545,82 грн., 27.03.2016 - 1 138,97 грн., 18.11.2015 - 168,25 грн., 13.12.2015 - 413,86 грн., 24.01.2016 - 492,31 грн., 27.03.2016 - 1 173,43 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2016 у справі № 369/864/16-ц встановлено, що з 01.07.2015 безпосередньо надавачем та виконавцем послуги по будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «Зараз-1», а не відповідач. Вказаний висновок суд зробив з того, що відповідно до Акта передачі житлового будинку АДРЕСА_1 від 01 липня 2015 року ТОВ «Зараз» передав, а ТОВ «Зараз-1» прийняло на обслуговування житловий будинок АДРЕСА_1 . Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі зазначеного акту передачі житлового будинку відповідач з 01.07.2015 перестав надавати житлово-комунальні послуги у будинку АДРЕСА_1 .

Як зазначив позивач, ТОВ «Зараз» в порушення вимог п. 7.2 договору за № 118, а також ст. 525, ст. 526, ст. 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ч. 1 ст. 13 Перехідні та прикінцеві положення даного Закону відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань та перестав надавати житлово-комунальні послуги, передбачені відповідним договором.

Як зазначив позивач, ТОВ «Зараз» без належних на це правових набув майно, а саме грошові кошти у сумі 7 267,2 грн. та по час подання позовної заяви користується ними.

Крім того, на підставі ст. 536, ст.1048, ст. 625 ЦК України, позивач нарахував суму процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3 754,32 грн., втрати від інфляції у розмірі 2 579,86 грн. та 3 % річних у розмірі 651,06 грн.

Позивач просив суд стягнути з ТОВ «Зараз» на його користь грошові кошти у розмірі 14 252,44 грн. та судові витрати у сумі 704,80 грн.

04 липня 2018 ухвалою судді було відкрито провадження у вищезазначеній справі.

У липні 2018 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву з вх. № 27796, відповідно до якого зазначив, що ТОВ «Зараз» з 01.07.2015 припинило надавати житлово-комунальні послуги та вже не надсилало будь-яких рахунків мешканцям буд. АДРЕСА_1 щодо оплати послуг.

Перед ТОВ «Зараз» у позивача була наявна прострочена заборгованість в сумі 2 066 грн., яку він погасив платежами від 22.09.2015 на суму 1 609,16 грн. та 14.10.2015 на суму 564,20 грн.

Починаючи з 01.08.2015 відповідні рахунки для оплати послуг мешканцями будинку АДРЕСА_1 надсилало лише ТОВ «Зараз-1».

Відповідні рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання ТОВ «Зараз-1» виконавцем житлово-комунальних послуг було опубліковано у місцевій газеті «Трибуна».

Крім того, на кожному будинку вивішувались відповідні оголошення про визначення ТОВ «Зараз-1» новим виконавцем житлово-комунальних послуг, в тому числі по будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 надав всі підтверджуючі документи (докази) щодо здійсненої ним переплати послуг та заяву про перерахування коштів ТОВ «Зараз» лише 06.08.2018.

Враховуючи подану заяву та надані документи (платіжні доручення),сума помилково сплачених ОСОБА_1 коштів у розмірі 5 201,37 грн. (тобто, фактично переплати здійсненої позивачем помилково) була перерахована йому від ТОВ «Зараз» 07.08.2018 на вказаний ним розрахунковий рахунок згідно його заяви від 06.08.2018.

Як зазначив представник відповідача, ТОВ «Зараз» після отримання від позивача заяви 06.08.2018 повних відомостей (реквізитів) щодо його розрахункового рахунку та пред`явлення платіжних доручень у позивача, виконало свої зобов`язання щодо повернення помилково сплачених коштів позивачу в сумі 5 201,37 грн. в повному обсязі.

Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення пені та інших штрафних санкцій.

24.09.2018 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив за вх. № 33543, відповідно до якого просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі за вирахуванням частини вимог у сумі 5 201,37 грн., які відповідач задовольнив та повернув 07.08.2018.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 було залучено у якості третьої особи ТОВ «Зараз-1».

17.07.2019 представник ТОВ «Зараз» подав до суду заяву про застосування строку позовної давності за вх. № 27314, відповідно до якої зазначив про звернення позивача з позовом поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення штрафу. Просив відмовити у задоволенні позову до ТОВ «Зараз» про стягнення 3 % річних, пені та інфляційних втрат.

17.07.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та ТОВ «Зараз» було укладено договір про управління будинком, надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території № 118 від 26 травня 2015 року, який був розірваний сторонами 01 березня 2016 року.

Відповідно до вищезазначеного договору № 118, відповідач зобов`язувався надавати житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено в п. 1 договору, позивачу, як власнику квартири АДРЕСА_1 .

На виконання вимог вищезазначеного договору, позивачем було сплачено відповідні кошти за надання комунальних послуг.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2016 у справі № 369/864/16-ц встановлено, що з 01.07.2015 безпосередньо надавачем та виконавцем послуги по будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «Зараз-1», а не відповідач. Вказаний висновок суд зробив з того, що відповідно до Акта передачі житлового будинку АДРЕСА_1 від 01 липня 2015 року ТОВ «Зараз» передав, а ТОВ «Зараз-1» прийняло на обслуговування житловий будинок АДРЕСА_1 . Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі зазначеного акту передачі житлового будинку відповідач з 01.07.2015 перестав надавати житлово-комунальні послуги у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

06.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Зараз» із заявою про повернення коштів у сумі 5 201,37 грн., які були виплачені відповідачем, що підтверджується платіжними доручення № 845, № 220, та не заперечується позивачем.

Враховуючи відсутність недобросовісності в діях ТОВ «Зараз» щодо отримання безпідставно набутих грошових коштів, їх повернення у швидкий термін після звернення ОСОБА_1 у сумі, що вказана останнім, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів.

У зв`язку із відмовою у задоволенні вимог щодо повернення безпідставно набутих коштів, відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача сум трьох процентів річних, інфляційних та пені за кожен день прострочення за користування грошовими коштами, набутими відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки у відповідача перед позивачем не виникло відповідне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування вимог ст. 625 ЦК. По суті, обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадку, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 3, 15, 1212 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз», третя особа ТОВ «Зараз-1» про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.