ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м.Суми

Справа №591/6788/16-ц

Номер провадження 22-з/816/39/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови

в цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 63805,00 грн та 638,05 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суд м. Суми від 02 березня 2017 року залишено без змін.

17 березня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про прийняття додаткової постанови в зв'язку з тим, що апеляційним судом не вирішено питання про компенсацію понесених ним витрат під час апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Пулинця Б.А., який заперечував проти заяви, апеляційний суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2019 року ФОП ОСОБА_1 було заявлене клопотання про стягнення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак це питання не було вирішене при прийнятті постанови апеляційним судом (а.с. 1, т. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз'яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника

Згідно з частиною першої ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У пункті 18 розділу XІІІ «Перехідні положення» ЦПК України вказано, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Починаючи з 30 вересня 2016 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 1 січня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції здійснювали представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відомості про статус яких як адвокатів у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що хтось з його представників має статус адвоката.

На підставі викладеного та виходячи з положень ст. 137 ЦПК України, підстави для стягнення витрат позивача ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції відсутні.

Заява позивача в частині відшкодування його витрат та витрат представників, що пов'язані з явкою до суду, стягнення компенсації за відрив від звичних підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з заяви позивача про прийняття додаткової постанови, ним також ставиться питання про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять у розмірі 1841 грн 50 коп.

Вказані вимоги мотивавані тим, що ним та його представниками був витрачений час проїзд до Сумського апеляційного суду та у зворотньому напрямку, на знаходження в суді, очікування судового засідання, що стало причиною їх відриву від звичайних занять.

Вказує, що участь у судових засіданнях апеляційного суду кожен з них брав чотири рази: 17 вересня та 07 листопада 2018 року, 21 січня та 13 лютого 2019 року, на кожну таку поїздку з м. Біла Церква до м. Суми було витрачено щонайменше по 13 годин, а також в середньому по 1 годині на кожне судове засідання.

Згідно з ч. 2 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою КМ України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року, із змінами від 28 лютого 2018 року, визначено, що компенсація за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» станом на 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмір 1762 гривня.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмір 1921 гривня.

Як вбачається з матеріалів справи позивач та його представник ОСОБА_5 дійсно були присутні у судових засіданнях апеляційного суду 17 вересня та 07 листопада 2018 року, 21 січня та 13 лютого 2019 року (а.с. 109, 166, 204, 254, т. 2).

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засідання апеляційного суду 17 вересня 2018 року участі не приймав (а.с. 109, т. 2).

Таким чином, компенсація за відрив від звичайних занять становить 1694 грн 70 коп, з яких:

ОСОБА_1 - 613 грн 83 коп (за 2018 рік: (13 год*2 (дорога) + 2 год (засідання) )*(1762 грн/168 год) + за 2019 рік: (13 год *2(дорога) + 2 год (засідання) )*(1921 грн/168 год)).

Представник позивача ОСОБА_5 - 613 грн 83 коп (за 2018 рік: (13 год*2 (дорога) + 2 год (засідання) )*(1762 грн/168 год) + за 2019 рік: (13 год *2(дорога) + 2 год (засідання) )*(1921 грн/168 год)).

Представник позивача ОСОБА_4 - 467 грн 04 коп (за 2018 рік: (13 год (дорога) + 1 год (засідання) )*(1762 грн/168 год) + за 2019 рік(13 год *2 (дорога) + 2 год (засідання) )*(1921 грн/168 год)).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 137, 138, 141, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 компенсацію витрат за відрив від звичайних занять у розмірі 1694 гривні 70 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина