РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/6914/17

Провадження № 22-ц/4815/1280/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Ковальчук Н.М.,Боймиструка С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ТАС",

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Ковальова І.М. від 7 серпня 2019 року, проголошене в 16 год. 20 хв. в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ "СК "Ейгон Лайф Україна" про стягнення невиплаченої страхової виплати згідно договору страхування життя та витрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язання.

Позов мотивує тим, що 6.06.2011 року між його батьком ОСОБА_2 та ПрАТ "СК "Фідем Лайф", яка на даний час перейменована у ПрАТ СК "Ейгон Лайф Україна" було укладено договір страхування життя №01056-50785, за програмою страхування життя "Класична", строком дії 30 років.

Розмір страхової суми на момент укладення договору страхування становив 84 532 65 грн., а страховий платіж - 1 126,29 грн. в місяць.

Відповідно до акту про індексацію страхових сум від 6.06.2012 року до договору страхування життя, складеного за ініціативою страховика, проведено індексацію (збільшення) страхових сум, а саме страхова сума встановлена у розмірі 91 158,54 грн., розмір річного страхового платежу - 4 879,40 грн., а розмір чергового страхового платежу - 1 219,85 грн.

Згідно п. 5.5.2 укладеного договору страхування, страховим випадком, зокрема є смерть застрахованої особи, за кодом страхового випадку (С).

Зазначає, що відповідно до пункту 6.2 договору страхування він є вигодонабувачем у разі настання страхового випадку.

29.09.2016 року застрахована особа - ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30.09.2016 року, тобто мав місце факт настання страхового випадку, в розумінні п. 5.5.2 договору страхування, про що було повідомлено відповідача, в порядку, визначеному правилами та договором страхування.

Зокрема, 1.11.2016 року ним, як вигодонабувачем, через місцевого представника страховика була подана заява про здійснення страхової виплати, у зв`язку з настанням страхового випадку, з долученням всіх необхідних підтверджуючих документів, визначених договором страхування та правилами.

Однак, 15.01.2017 року від відповідача, із пропущенням усіх строків, визначених договором страхування та правилами, на його адресу надійшла відповідь на його заяву щодо страхової виплати, якою йому було відмовлено у такій виплаті з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування".

Вважає, таку відмову відповідача у виплаті необґрунтованою та безпідставною, такою що ґрунтується лише на припущеннях, а рішення про відмову у страховій виплаті, прийнятим з порушенням строків, передбачених правилами та договором страхування, що є порушенням зобов`язань останнього по договору страхування.

ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ "СК "Фідем Лайф" на його користь суму страхової виплати за договором страхування від 6.06.2011 року №01056-50785 у розмірі 91158,54 грн., три проценти річних в розмірі 3265,27 грн. та суму збитків, пов`язаних з інфляційними процесами в розмірі 13961,37 грн.

Протокольною ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року залучено до участі в справі правонаступника відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ТАС".

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ "Страхова компанія "ТАС" про стягнення невиплаченої страхової виплати згідно договору страхування життя та витрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язання задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "ТАС" на користь вигодонабувача ОСОБА_1 суму страхової виплати за договором страхування від 6 червня 2011 року №01056-50785 у розмірі 91158,54 грн., три проценти річних в розмірі 3265,27 грн. та суму збитків, пов`язаних з інфляційними процесами, в розмірі 13961,37 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відмова відповідача у страховій виплаті, є недобросовісним використанням прав наданих законодавством, носить формальний характер та є необґрунтованою і надана з метою ухилення страховиком від зобов`язань, передбачених договором страхування, що порушує права вигодонабувача.

В поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Страхова компанія "ТАС" покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що 2 червня 2011 року ОСОБА_2 заповнив та надав страховику заяву на укладання договору добровільного страхування життя за програмою "Класична" за №50785, у розділі 8 "Медична декларація" якої страхувальник зазначив про відсутність у нього будь-яких захворювань та скарг на стан здоров`я.

Для з`ясування обставин заявленого випадку, керуючись ч. 4 ст. 25 Закону України "Про страхування", пунктом 11.3.3 Правил, страховиком було відправлено запити до компетентних органів охорони здоров`я, з відповідей на які йому стало відомо, що ОСОБА_2 ще в 1993, 2010 та 2011 роках було діагностовано хронічні захворювання печінки, шлунку, дванадцятипалої кишки, жовчного міхура та кісток.

Таким чином, на момент укладання договору страхування та заповнення розділу "Медичної декларації" до заяви ОСОБА_2 не повідомив страховика про наявні у нього захворювання, чим порушив зобов`язання, встановлені п. 11.2.1 Правил, п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про страхування" та п. 2 ч. 1 ст.989 ЦК України, тобто подав недостовірні відомості щодо стану свого здоров`я.

З аналізу положень Цивільного Кодексу України, Закону України "Про страхування", Правил страхування, сам факт подання страхувальником неправдивих відомостей про предмет договору страхування надає страховику право відмовити у виплаті, при цьому встановлення будь-яких інших обставин не вимагається. Тобто, жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку страховика доводити та встановлювати причинно-наслідковий зв`язок між хворобами, про які не було повідомлено страхувальником, та хворобами, які призвели до летального випадку.

Звертає увагу на те, що ані правилами страхування, ані чинним законодавством не визначено тлумачення такого поняття, як "зона ризику", та не визначено жодних критеріїв віднесення до неї застрахованих осіб, зокрема і у зв`язку із досягненням ними відповідного віку.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що у зв`язку із досягненням страхувальником 45-річного віку, страховик має в обов`язковому порядку застосовувати своє право, передбачене пунктами 7.1., 11.3.2 та 11.3.3 Правил страхування щодо перевірки стану здоров`я застрахованої особи.

Вважає, що оскільки, страховик правомірно відмовив у здійсненні страхової виплати та виконав усі зобов`язання перед позивачем, то відповідач не зобов`язаний відшкодовувати, заявлені позивачем, 3% річних та інфляційні втрати, розмір яких визначено неправильно.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 6.06.2011 рок між батьком позивача ОСОБА_2 та ПрАТ "СК "Фідем Лайф" (після зміни назви - ПрАТ "СК "Ейгон Лайф Україна"), правонаступником якого на даний час є ПрАТ "СК "ТАС", було укладено договір страхування життя №01056-50785 за програмою страхування життя "Класична", строком дії на 30 років.

Договором страхування передбачено, що його укладено відповідно до Правил добровільного страхування життя від 26.11.2007 року із змінами №1, зареєстрованими Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 9.04.2009 року , та згідно з ліцензією Державної комісії з регулювання ринку фінансових послуг України серії АВ №499967.

Умовами договору розмір страхової суми на момент його укладення було встановлено в сумі 84562,65 грн., а страховий платіж 1126,29 грн. в місяць.

Згідно акту про індексацію страхових сум від 6.06.2012 року до договору страхування життя, страховиком було проведено індексацію (збільшення) страхових сум, а саме страхова суми встановлена у розмірі 91158,54 грн., розмір річного страхового платежу 4879,40 грн., а розмір чергового страхового платежу 1219,85 грн.

Відповідно до п.5.5.2 укладеного договору страхування, страховим випадком, зокрема є смерть застрахованої особи, за кодом страхового випадку (С).

Пунктом 6.2 договору страхування передбачено, що при настанні страхового випадку, передбаченого пунктами 5.5.1-5.5.4 цього договору, вигодонабувачем є особа, визначена страхувальником за згодою застрахованої особи, а саме ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року застрахована особа ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.09.2016 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно копії довідки про причину смерті від 30.09.2016 року причиною смерті ОСОБА_2 стала гостра печінково-клітинна недостатність, цироз печінки.

1.11.2016 року позивачем, як вигодонабувачем, було подано страховику заяву про здійснення страхової виплати у зв`язку з настанням страхового випадку.

Листом №29/33 від 13.01.2017 року ПрАТ "СК "Ейгон Лайф Україна" було відмовлено позивачу у проведенні виплати на підставі п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування".

Свою відмову у здійсненні страхової виплати страховик мотивував тим, що на момент укладання договору страхування ОСОБА_2 не повідомив страховика про наявні у нього захворювання та подав недостовірні відомості щодо стану свого здоров`я, що відповідно до положень п. 5.3.3. Правил страхування, на основі яких було укладено договір страхування, є підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку (стаття 6 Закону України "Про страхування").

Пунктом 2 частини 1 статті 989 ЦК України передбачено, що страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про страхування" для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

В розділі 8 "Медична декларація", підписаної 2.06.2011 року ОСОБА_2 , заяви на укладення договору добровільного страхування життя №50785, останнім було підтверджено, що на той момент він не мав групи інвалідності або ознак стійкої непрацездатності, не лікувався та не лікується від захворювань підшлункової залози та печінки, захворювань, які передаються статевим шляхом, включаючи гепатити, а також інших захворювань, а лише зазначено про перенесення ним у 2006 році хірургічної операції в зв`язку з переломом гомілкової кістки.

Крім того, в кінці вказаного розділу заяви перед підписом страхувальника міститься застереження про те, що надання недостовірних даних про стан його здоров`я звільняє страховика від відповідальності за відповідним страховим випадком.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.8.3. договору страхування страховик приймає рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати, яке оформляється страховим актом, протягом 15 робочих днів з моменту отримання всіх необхідних документів, зазначених у п.8.2. цього договору та протягом наступних 15 робочих днів проводить виплату або письмово повідомляє вигодонабувача про відмову у виплаті з обґрунтуванням причин цієї відмови.

Пунктом 5.4.3 Правил страхування передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно п. 5.4.6. Правил страхування підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати є свідоме надання страхувальником страховику неправдивих відомостей, за винятком випадку, коли страхувальником (застрахованою особою, вигодонабувачем, спадкоємцем застрахованої особи) було доведено, що це порушення ніяк не вплинуло на настання страхового випадку та розмір страхової виплати.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Аналогічне положення міститься у статті 26 Закону України "Про страхування".

Результат системного аналізу договору страхування, Закону України "Про страхування" та статті 991 ЦК України свідчить про те, що законом та договором передбачений захист страховика від недобросовісних страхувальників, який полягає у праві відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування у випадку подання свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або факт настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що для з`ясування обставин настання страхового випадку, страховиком було направлено запити до органів охорони здоров`я, щодо стану здоров`я та перебування у них на лікуванні ОСОБА_2 .

Згідно отриманої страховиком відповіді Рівненської обласної клінічної лікарні від 25.11.2016 року №483/1/01-26/16 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 31.11.2011 року по 11.03.2011 року з діагнозом "хронічний гепатит, активність - мінімальна; жовчно-кам`яна хвороба, хронічний калькульозний холецистит, стадія ремісії; хронічний гастродуоденіт, стадія загострення".

Крім того, згідно відповіді Центральної міської лікарні м. Рівне №1-9-1/3136 від 21.11.2016 року та копії епікризу №14498 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з 28.07.2010 року по 6.08.2010 року з діагнозом післятравматичний остеомієліт с/3 лівої гомілки в середній третині в стадії нестійкої ремісії, післятравматичний деформуючий остеоартроз лівого гомілко-ступневого та колінного суглобу ІІ-ІІІ стадії, на фоні консолідованого перелому лівої великогомілкової кістки в нижній третині, комбінована контрактура гомілкоступневого суглобу середньої стадії з порушенням динамічної функції ходи середньої степені.

Відповідно до висновку, призначеної судом першої інстанції, комісійної судово-медичної експертизи №68 згідно наданої на експертизу медичної карти амбулаторного хворого №12277 на ім`я ОСОБА_2 відомо, що у вересні місяці 1993 року в нього вперше було лікарями встановлено наявність захворювань органів травлення, а саме виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії рубцювання, помірно виражений бульбіт, поверхневий гастрит, з приводу чого він взятий на диспансерний облік (записи за 1994 рік). Крім того, в медичну карту вклеєно епікриз №101540 (164712), з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Гастроентерологічному центрі Рівненської обласної клінічної лікарні з 1.03.2011 року по 11.03.2011 року з діагнозом: Хронічний гепатит, активність мінімальна; жовчно-кам`яна хвороба, калькульозний холецистит, стадія ремісії; хронічний гастродоуденіт, стадія загострення. Вказані діагнози підтверджені клінічними, лабораторними та інструментальними даними (зокрема ультразвукове дослідження органів черевної порожнини). Враховуючи вище викладені відомості, можна стверджувати про те, що до 6 червня 2011 року гр-н ОСОБА_2 хворів та лікувався з приводу хронічного гепатиту.

Крім того, згідно вказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи відповідно кодам (К00 - К93) Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (МКХ-10), такі захворювання як "хронічний гепатит, жовчно-кам`яна хвороба, хронічний калькульозний холецистит хронічний гастродуоденіт" відносяться до хвороб органів травлення, являються хронічними, характеризуються довготривалим (протягом багатьох років) перебігом, який включає в себе періоди загострення та ремісії, і в подальшому призводять до стійких функціональних розладів та незворотніх морфологічних змін у внутрішніх органах системи травлення.

За наведеного, матеріалами справи підтверджується, що на момент укладення договору страхування від 6.06.2011 року ОСОБА_2 мав ряд захворювань, зокрема хронічний гепатит, активність мінімальна; жовчно-кам`яна хвороба, калькульозний холецистит, стадія ремісії; хронічний гастродоуденіт, стадія загострення та інші захворювання органів травлення, про наявність яких останньому було достеменно відомо, оскільки з приводу них він перебував на стаціонарному лікуванні та був взятий на диспансерний облік.

Однак, про наявність жодного із перелічених захворювань ОСОБА_2 не вказав у розділі 8 "Медична декларація" заяви на укладення договору добровільного страхування життя №50785 від 2.06.2011 року, чим свідомо надав страховику неправдиві відомості про предмет страхування.

Неповідомлення страхувальником про такі захворювання та інші порушення здоров`я призвело до неправильної оцінки страхового ризику, що вплинуло на невірне визначення страхового тарифу, страхової суми, що в свою чергу впливає на розмір страхової виплати.

Висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи вік ОСОБА_2 у страховика були наявні підстави скористатися своїм правом, передбаченим правилами добровільного страхування, щодо вимоги результатів медичного обстеження застрахованої особи та інших документів, необхідні для оцінки ступеня страхового ризику, є безпідставними, оскільки перевірка наданої страхувальником інформації є правом, а не обов`язком страховика, в той час коли надання достовірних відомостей про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, є обов`язком страхувальника (п.11.2.1 Правил добровільного страхування життя).

Крім того, ні умовами укладеного договору страхування, ні жодним нормативно-правовим актом не передбачено будь-яких особливостей укладення договору страхування життя осіб, які досягли віку 45 років, та обов`язкової перевірки страховиком стану їхнього здоров`я.

Виходячи з викладеного, колегія судів приходить до висновку, що страховик, приймаючи рішення про відмову у страховій виплаті, діяв відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування", п. 5.4.3 Правил страхування життя, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення страхової виплати, а також похідні від неї вимоги про стягнення 3% річних та збитків, пов`язаних з інфляційними процесами, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

При подачі позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 1083,52 грн., однак ОСОБА_1 він сплачений не був, покликаючись на своє звільнення від сплати судового збору, як споживача за позовом, що пов`язаний з порушенням його прав.

Згідно ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Пунктом 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів").

Разом з тим, ОСОБА_1 не є ні страхувальником, ні застрахованою особою, а є лише вигодонабувачем за договором страхування, тому його не можна вважати споживачем послуг із страхування в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" та встановленні вказаним законом пільги щодо сплати судового збору на останнього не поширюються.

Таким чином, з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу позову в сумі 1083,52 грн. та на користь відповідача судові витрати, понесені по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, в сумі 1626 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 979, 989, 991 ЦК України, ст. 18, 26 Закону України "Про страхування", апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 серпня 2019 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" про стягнення невиплаченої страхової виплати згідно договору страхування життя та витрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1083 (одна тисяча вісімдесят три) грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" (місцезнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, 65; ) судові витрати, понесені по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, в сумі 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 29 жовтня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.