Справа № 367/276/15-ц
Провадження №2/367/1765/2019
19 лютого 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Пархоменко О.В.,
з участю секретаря Спасібко Ю.М.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 07 липня 2007 року вона та ОСОБА_3 одружилися та вона змінила прізвище на ОСОБА_1.
22 жовтня 2008 року відповідачем за згодою позивача та в інтересах подружжя було придбано однокімнатну квартиру у АДРЕСА_1. Середня ринкова вартість квартири складає 720 000 гривень. Усі документи, пов'язані з вказаною квартирою знаходяться у відповідача.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилася дитина ОСОБА_4.
Під час шлюбу подружжям було також придбано автомобіль марки Ауді д.н.з. НОМЕР_1. Середня ринкова вартість автомобіля складає 48 000 гривень, усі пов'язані з автомобілем документи знаходяться у відповідача.
07 серпня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області було постановлено рішення у справі № 367/3387/14-ц, яким розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Питання щодо розподілу майна подружжя та стягнення аліментів у межах зазначеного судового процесу не вирішувалося.
Оскільки ОСОБА_3 відмовляється розподілити майно за взаємною згодою та добровільно виплачувати кошти на утримання дитини вона вимушена звернутися з даним позовом задля вирішення окреслених питань у судовому порядку.
Позивачка вказує, що квартира у АДРЕСА_1 та автомобіль марки Ауді д.н.з. НОМЕР_1, що були придбані у період шлюбу є спільним майном подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
У ч. 2 ст. 60 СК України встановлюється презумпція, відповідно до якої вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому ч. 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше тне визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Спільне майно подружжя, що включає однокімнатну квартиру у м. Ірпінь та автомобіль марки Ауді д.н.з. НОМЕР_1 в силу ст. 183 ЦК України є неподільними речами.
Вказує, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за таких умов та враховуючи, що неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Також звертає увагу суду на той факт, що спільна квартира і автомобіль на момент подання позову фактично перебувають у володінні відповідача, оскільки він відмовляється на будь-яких умовах надавати можливість користуватися автомобілем спільно з позивачем та не пускає її та їх дитину до квартири. Крім того на момент подачі позову у квартирі проживає невідома жінка.
В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просить визнати ідеальні частки у спільному майні подружжя, що включає квартиру у АДРЕСА_1 та автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1, 50% ОСОБА_1 та 50% ОСОБА_3; судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від данного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2014 року у справі № 367/3387/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу шлюб між ними було розірвано.

22 жовтня 2008 року відповідачем за згодою позивача та в інтересах подружжя було придбано однокімнатну квартиру у АДРЕСА_1, згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, індексний номер 38157252 від 27.05.2015 право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2, 02.06.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 17/61 від 27.01.2009 року.

Під час шлюбу подружжям було також придбано автомобіль марки Ауді д.н.з. НОМЕР_1. Згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Буча та Ірпінь при УДАІ ГУМВС України в Київській області № 177 від 27.05.2015 року автомобіль Ауді 100, 1985 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 03.11.2010 року зареєстровано в Ірпінському МРЕВ ДАІ на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 на підставі довідки-рахунок серії НОМЕР_4 від 28.07.2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у справі № 761/26348/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним задоволено; визнано недійсним Договір № 67 безвідсоткової поворотної позики від 28.12.2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» та ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили 07.09.2016 року.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, матеріалами справи. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог під час розгляду справи суду надано не було.

У відповідності до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1 придбані позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу, суд вважає, що дана квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частки у праві власності на дану квартиру є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_3 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_3 право власності на вказане майно.

Суд також вважає, що слід стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 654,0 гривень.

Таким чином суд задовольняє заявлений позов.

На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_3 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_3 право власності на вказане майно.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 654,0 гривень.

Копію заочного рішення направити відповідачу для відома.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи 01 березня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Пархоменко