_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5621/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів,

Встановив:

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 11.09.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини. Справу призначено до розгляду з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду справи. Позивач з`явилась до судового засідання і підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач неодноразово сповіщався судом за місцем реєстрації. До суду судові повістки повернуті з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Судом встановлено: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про народження №913, вчинений 20.05.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Мати дитини змінила прізвище на ОСОБА_1 15.01.2013 року - актовий запис за №4 відділу ДРАЦС у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батько змінив прізвище на ОСОБА_3 26.02.2016 року після реєстрації шлюбу.

Рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 20.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 23 січня 2018 року з ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 стягнуті додаткові витрати на утримання малолітнього сина у розмірі 750 грн. щомісяця і одноразовим платежем 840 грн.

Відповідач добровільно рішення суду не виконує і не сплачує аліменти та додаткові витрати на утримання сина, тому ОСОБА_1 виконавчі листи пред`явила до Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області для примусового виконання. Згідно з розрахунками, наданими 29.08.2019 року заступником начальника Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_8 стягнуті по 01.01.2017 року. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на серпень 2019 року складає 67601,13 грн., заборгованість по сплаті додаткових витрат на утримання дитини станом на серпень 2019 року складає 16500 грн. Постановою заступника начальника Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Захаровою Б.Ю. від 20.09.2018 року за невиконання вимог виконавчого документу, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, на ОСОБА_2 накладено штраф в сумі 6366,1 грн., який позивач вимагає стягнути з відповідача на її - ОСОБА_1 користь.

Посилаючись на положення ст.ст. 194,196 СК України, позивач вимагає ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача : заборгованість по аліментам в сумі 67601,13 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 61204,24 грн.; заборгованість по сплаті додаткових витрат на утримання дитини в сумі 16500 грн. та пеню за прострочення сплати додаткових витрат в сумі 17835 грн., штраф в сумі 6366,10 грн. за невиконання вимог виконавчого документу.

Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Як стверджує позивач - ОСОБА_2 виїхав в 2016 році на постійне місце проживання до Німеччини.

Дослідивши надані до позову докази і наведені стороною позивача доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України (в редакції на момент виникнення правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд, вирішуючи спірні правовідносини, застосовує роз`яснення Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надані роз`яснення: « відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів».

Обов`язок, щодо спростування своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 372/264/15-ц).

З урахуванням викладено, суд вважає, що у даному випадку заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, аліменти не сплачуються з січня місяця 2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, доказів існування поважних причин несплати аліментів відповідачем суду не надані, тому позивач має право на стягнення неустойки.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) наведена формула, за якою розраховується загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Верховний Суд також зазначив «зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму».

Для прикладу розрахунок пені за січень місяць 2017 року: 1257,34 грн. (розмір нарахованих аліментів за січень місяць 2017 року) х 1% (розмір неустойки (пені), передбачений ч.1 ст.196 СК) х 863 дні (кількість днів прострочення сплати суми аліментів з січня 2017 року по вересень 2019 року) = 10847,91 грн., але не більше 1257,34 грн. (оскільки згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам). Відтак, сума пені за січень місяць складає 1257,34 грн.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем, суд з ним не погоджується, тому як розрахунок не відповідає формулі, викладеній ВС. За розрахунками суду за формулою, наданою ВС, сума пені відповідача за несплату аліментів за період з 01.01.2017 року по 01.09.2019 року 227410 грн. складає, але у відповідності до ч.1 ст.196 СК стягненню підлягає пеня в сумі, що не перевищує 100% заборгованості по аліментам - в сумі 67601 грн. 67 коп.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені за несплату додаткових витрат на утримання дитини за період з листопада 2017 року по серпень 2019 року в сумі 17835 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.4 ст.196 СК України «у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі не встановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив».

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що ОСОБА_2 прострочив оплату додаткових витрат на утримання дитини, але вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних із простроченої суми позивач не заявляла. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 і в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 67601,13 грн. і по сплаті додаткових витрат в сумі 16500 грн., тому як не міститься на вимогах Закону (аліменти і додаткові витрати на утримання дитини підлягають стягненню на підставі судових рішень, на виконання яких видані виконавчі листи, пред`явлені для примусового виконання до органів виконавчої служби і за якими відкриті виконавчі провадження).

Не містяться на вимогах закону і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 6366,10 грн., який було накладено на ОСОБА_2 державним виконавцем відповідно до п. 3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»(зі змінами від 03.07.2018 року, що набрали чинності 28.08.2018 року). Постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника виконуються державним (приватним) виконавцем, що визначено ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень в редакції 02.08.2018 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.259, 263-265,268, ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 пеню за несплату аліментів в сумі 67601 грн. 67 коп.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.