Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 445/530/16-ц

провадження № 61-36893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 лютого 2018 року у складі судді Мартинишин М. О. та постанову апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 у 2014 році звернулася до нього із пропозицією покласти кошти на її рахунок. Заявила, що вказані кошти будуть спрямовані у товариство «Меркурій», а позивач отримуватиме відсотки за користування ними.

ОСОБА_2 багато разів зверталася до нього із вказаною пропозицією. Він вніс на рахунок відповідача 260 000 грн.

У грудні 2015 року він звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією повернути йому кошти та відсотки, однак вона повідомила, що коштів не має, оскільки всі кошти перерахувала на рахунок взаємного фонду «Меркурій».

З урахуванням наведеного, просив його вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 260 000 грн безпідставно отриманих коштів, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із факту перерахування ОСОБА_1 коштів у сумі 260 000 грн на прізвище ОСОБА_2 та відсутності у матеріалах справи доказів укладення між сторонами будь-яких правочинів.

Короткий зміст касаційної скарги

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що між сторонами виникли позикові правовідносини, що вона позичила у позивача 230 000 грн та склала розписку, копію якої надано суду. Вважає, що судами помилково застосовано норми 1212 ЦК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 року, витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 березня 2015 року та 13 червня 2015 року ОСОБА_1 вніс на карткові рахунки ОСОБА_2 , відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк», грошові кошти на загальну суму 260 000 грн.

Грошові операції між позивачем та відповідачем проводилися через ПАТ КБ «Приватбанк» у Золочівському відділенні Львівської області, у якому відкритий рахунок на прізвище відповідача ОСОБА_2 . Призначення платежу не зазначено.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 подано копію розписки, складену нею14 червня 2015 року, відповідно до якої вона позичила у ОСОБА_1 230 000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у банку, і зобов`язується повернути указану суму до 01 липня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Таким чином, наявність зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку статті 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Представником ОСОБА_2 подано до суду апеляційної інстанції копію розписки, відповідно до якої вона позичила у ОСОБА_1 230 000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у банку, і зобов`язується повернути указану суму до 01 липня 2015 року.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи відповідача про наявність між сторонами договірних відносин, прийняв вищевказану копію розписки та приєднав її до матеріалів справи, однак усупереч вимогам норм ЦПК України не надав їй належної оцінки, посилаючись на недослідження судом першої інстанції указаних обставин.

У зв`язку з наведеним відповідно до статті 411 ЦПК України касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду - скасуванню з переданням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Журавель

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук