Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 715/1067/16-ц

провадження № 61-22431св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року в складі судді Маковійчук Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року в складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Височанської Н. К., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного 20 листопада 2007 року договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 16 травня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 15 584,45 грн, яка складається з непогашеної суми кредиту - 6 990,99 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 6 525,15 грн, комісії - 850,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 718,31 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість за кредитним договором утворилась внаслідок несанкціонованого списання з карткового рахунка відповідача коштів в сумі 6 988,63 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені в справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що відповідач як клієнт банку несе відповідальність за всі операції щодо використання кредитних коштів до моменту письмової заяви про блокування картки. Заяву про блокування картки відповідач не подавав.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд установив, що 20 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви позичальника та ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та 1 % комісії за кредитне обслуговування з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався щомісяця вносити платежі в розмірі 7 % від суми заборгованості.

З розрахунку позивача відомо, щостаном на 16 травня 2016 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 15 584,45 грн, яка складається з непогашеної суми кредиту - 6 990,99 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 6 525,15 грн, комісії - 850,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 718,31 грн.

Відповідач зареєструвався у системі дистанційного обслуговування клієнтів банку «Internet Banking Приват-24». Головною умовою для відкриття рахунків, отримання банківських карток, дистанційного обслуговування є зазначення клієнтом фінансового номеру телефону. Фінансовим номером телефону відповідача зазначено номер мобільного телефону - НОМЕР_1.

16 липня 2015 року з карткового рахунку відповідача № НОМЕР_2 здійснено несанкціоноване списання грошових коштів на загальну суму 6 988,63 грн.

За зверненням ОСОБА_3, службою безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» проведено службове розслідування, з висновку якого відомо, що несанкціоновані платежі з картки відповідача стали можливими внаслідок надходження на його комп'ютер вірусних програм, які були спрямовані на заміну кеша DNS сервісу, при вводі імені веб-сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» відкривався фальшивий сайт банку.

У процесі роботи клієнта на цьому сайті він сам розкривав ідентифікаційну інформацію про логін, пароль, ОТР-пароль, номер карти, строк її дії, зазначаючи цю інформацію.

Операції були можливі, оскільки комп'ютер клієнта не міг розпізнати, чи був адрес добавлений в кеш, коли ОСОБА_3 раніше відвідував сайт ПАТ КБ «ПриватБанк», чи він був добавлений вірусною програмою. У цьому випадку комп'ютер клієнта використовував той запис про сайт банку, який він знайшов в кеші. Наведене свідчить про те, що стосовно ОСОБА_3 вчинено шахрайські дії.

Проте суд вважав, що висновки служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» ґрунтуються на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідач в судовому засіданні заперечував факт надходження на його комп'ютер вірусних програм та пояснив, що працівники служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не досліджували комп'ютер після несанкціонованого списання коштів в сумі 6 988,63 грн з його карткового рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 2.1.4.7 Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року, передбачено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНу або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, без встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд не може робити висновок про наявність вини користувача як підстави цивільно-правової відповідальності.

Оскільки у цій справі таких обставин не встановлено, враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором утворилась внаслідок несанкціонованого списання коштів в сумі 6 988,63 грн з карткового рахунка відповідача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.В. Пророк

С.П. Штелик