Справа №295/5524/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 67078,65 грн., з яких: 34470,60 грн. основна сума боргу, 672,61 грн. 3% річних, 31935,44 грн. відсотки та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01.07.2017 року відповідач взяв позику у позивача у сумі 1095,00 євро, що на день закінчення терміну позики становило 33266,10 грн., на термін до двох місяців та зобовязався повернути позику до 01.09.2017 року, що підтверджується розпискою. За умовами розписки передбачена сплата відсотків у розмірі 12% на суму залишку заборгованості. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав та не повернув позику у встановлений строк та не сплатив відсотки за користування позикою, у звязку з чим позивач просить стягнути на його користь основну суму боргу, 3% річних та відсотки за користування чужими коштами.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.05.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 19-20).

30.10.2018 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 95398,81 грн., з яких: 35138,55 грн. основна сума боргу, 1227,44 грн. 3% річних, 59032,82 грн. відсотки та стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 26-30).

27.11.2018 року відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.3.51 засад використання автоматизованої системи документообігу Богунського районного суду м. Житомира призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи.

27.11.2018 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами передано в провадження судді Ведмідь Н.В. в порядку, визначеному п. 15.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від ОСОБА_3 10.12.2018 року справу прийнято до свого провадження (а.с. 35-37).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с. 47).

Щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 ст. 49 ЦПК України визначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

На підставі вищевикладеного, заява позивача про збільшення позовних вимог від 30.10.2018 року на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України підлягає поверненню заявнику, оскільки позивачем не виконана вимога щодо надання доказів направлення копії заяви про збільшеня позовних вимог відповідачу.

Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не подав, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки підстави, які передбачені ч. 2 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України для відкладення розгляду справи відсутні, відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, про наявність поважних причин неявки в судове засідання суд не повідомив, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1095,00 Євро на термін до 01.09.2017 року з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на місяць на суму залишку заборгованості, що підтверджується розпискою від 01.07.2017 року, яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору.

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638).

За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за змістом ч.2 ст. 1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ст.ст. 77-79 Цивільного процесуального кодексу України)

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на те, що на час звернення до суду, позичальник відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому термін повернення коштів визначеного в договорі позики минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики в розмірі 34470,60 грн., що по курсу НБУ станом на 05.05.2019 року (на день предявлення позову до суду) становить 1095,00 євро (з розрахунку 31,48 грн. за 1 євро).

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Нарахування трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до розрахунку 3% та відсотків за користування кредитом у розмірі 12% відсотків, який наведений позивачем у позові, позивач при нарахуванні вказаних сум виходив із суми 33266,10 грн., що є еквівалентом 1095,00 євро станом на 01.09.2017 року на день закінчення терміну позики, при цьому розрахунковий період з 01.09.2017 року по 05.05.2018 року, для визначення 3% річних 246 днів, для визначення відсотків 8 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, при винесенні рішення суд керується наведеними даними, що відповідає межами позовних вимог.

Згідно наведеного у позові розрахунку суми боргу у розмірі 33266,10 грн. - 3% річних за період з 01.09.2017 року по 05.05.2018 року складає 672,61 грн.; розмір відсотків за користування кредитом становить 31935,44 грн. (33266,10 грн. * 12% / 100 = 3991,93 грн.; 3991,93 грн. * 8 міс. = 31935,44 грн.)

Таким чином, оскільки судом встановлена та обставина, що відповідач не виконав зобовязання щодо повернення позивачу суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.09.2017 року по 05.05.2018 року, тобто за період від закінчення терміну дії договору позики та в межах заявлених позовних вимог, що відповідає ст. 13 ЦПК України, що становить 67078,65 грн., з яких: 34470,60 грн. основна сума боргу, 672,61 грн. 3% річних, 31935,44 грн. відсотки за користування коштами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, по позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 01.07.2017 року у розмірі 67078,65 грн., з яких: 34470,60 грн. основна сума боргу, 672,61 грн. 3% річних, 31935,44 грн. відсотки за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Мічуріна, 10, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2).

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя Н.В. Ведмідь