Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 442/7296/15-ц

провадження № 61-8110св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Чагарі»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Тепла Мар`яна Юріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року у складі судді Нагірної О. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Чагарі» (далі - ТОВ «Чагарі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Тепла М. Ю., про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

На обґрунтування позову ТОВ «Чагарі» зазначало, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення під літ. Ж-1 (ряд 5, місце 12-13), площею 16,50 кв. м по АДРЕСА_1 , скасовано, а тому вона не мала права відчужувати це приміщення за договором купівлі-продажу, укладеним 14 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М. Ю.

Зазначало, що оспорюваним договором порушені права ТОВ «Чагарі», оскільки торгові приміщення по АДРЕСА_1 споруджувались на земельній ділянці, яка перебуває в оренді ТОВ «Чагарі», яке і здійснювало будівництво ринку за указаною адресою, а тому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «Чагарі» відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних про те, що позивач був власником спірного нерухомого майна, що відчужене за оспорюваним договором, оскільки указане нерухоме майно є самочинним будівництвом. При цьому позивач не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт, оскільки земельна ділянка перебуває у комунальній власності та за договором оренди землі передана в оренду обслуговуючому кооперативу «Єдність разом». Крім того, позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач не був стороною оспорюваного договору, а тому належним способом захисту порушеного права є витребування спірного майна від добросовісного набувача у порядку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, а не визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на положення статей 387, 388 ЦК України.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, враховуючи те, що ТОВ «Чагарі» не є власником спірного об`єкту нерухомості, вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для захисту порушеного права позивача у спосіб, передбачений статтями 387, 388 ЦК України, оскільки ними визначено лише право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Таким чином, апеляційний суд вважав за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на положення статей 387, 388 ЦК України. У іншій частині апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ТОВ «Чагарі» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права. Вказував на те, що оспорюваним договором порушено права та інтереси ТОВ «Чагарі» і хоча позивач не був стороною договору, має право пред`являти вимогу про визнання такого договору недійсним.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що 14 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення під літ. «Ж-1» (ряд 5, місце 12-13), площею 16,50 кв. м по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М. Ю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вказаним правочином.

Твердження ТОВ «Чагарі» про те, що вказаним правочином порушено його права, є безпідставним, з огляду на наступне.

Об`єктом оспорюваного договору купівлі-продажу є нежитлове приміщення, що розташовано по АДРЕСА_1 , право власності на яке виникло у продавця ОСОБА_1 на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано.

До визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, право власності на нього не було зареєстровано за жодною із сторін.

За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (частина третя статті 331 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року у справі про визнання права власності на самочинне будівництво, ТОВ «Чагарі» надавалась земельна ділянка для будівництва та обслуговування ринку по АДРЕСА_1 , на якійТОВ «Чагарі» самочинно та за відсутності дозвільних документів на орендованій земельній ділянці збудовано об`єкти ринку, зокрема спірне нежитлове приміщення.

Установивши, що ТОВ «Чагарі» не набуло право власності на спірне нерухоме майно, оскільки позивач здійснив самовільне будівництво спірного об`єкта нерухомості, у цій справі суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правих підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного об`єкта нерухомості, оскільки ТОВ «Чагарі» не є власником майна, яке є предметом оспорюваного договору, а тому його право власності на вказаний об`єкт нерухомості не порушено.

Разом із тим, установивши, що ТОВ «Чагарі» не набуло право власності на спірне нерухоме майно, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що положення статей 387, 388 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки вказаними статтями передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння, а ТОВ «Чагарі» не набуло у передбаченому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно.

Таким чином, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, обґрунтовано виключив з мотивувальної частини рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року посилання на положення статей 387, 388 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року у незміненій частині та постанову Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська