_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-1360/11
Провадження № 6/520/183/19
УХВАЛА

19.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович звернувся до Київського районного суду м. Одеси з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1050, в рамках виконавчого провадження № 57539862 з примусового виконання виконавчого листа №2-1360/11, виданого 28.01.2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське міське відділення №7860 АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1805 від 19 березня 2008 року станом на 05 вересня 2011 року у розмірі 2910759 гривень 82 копійки.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2019 року прийнято вказане подання до розгляду та призначено до судового засідання.

Частинами 10, 11 статті 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, з урахуванням вимог ст. 440 ЦПК України, судом виклик сторін та інших заінтересованих осіб по справі у судове засідання не здійснювався.

Приватний виконавець Хлєбников О.В. в судовому засідання подання підтримав та просив суд задовольнити.

Заслухавши пояснення приватного виконавця та дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає подання не підлягаючим з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №1805, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 2000000 гривень, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит. Кредит надається на 240 місців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 березня 2028 року на придбання квартири АДРЕСА_1.

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-1360/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення №7860 АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2011 року по справі № 2-1360/2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське міське відділення №7860 АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1805 від 19 березня 2008 року станом на 5 вересня 2011 року у розмірі 2910759,82 гривень та судових витрат у розмірі 910,00 гривень (т. 1 а.с. 208-210).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2012 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2011 року залишено без змін (т. 1 а.с. 248-250).

28.01.2013 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи по справі №2-1360/2011, на підставі яких Відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області було відкрито виконавче провадження.

Під час вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем було встановлено, що боржниці - ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1050, належить квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, яким було забезпечено отриманий кредит.

Згідно довідки ОСББ «Лагуна» № 23 від 19 грудня 2013 року за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25 грудня 2013 року Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області звернувся до Іллічівської міської ради Одеської області про отримання дозволу на реалізацію квартири (т.2 а.с.21), однак відповіддю Служби у справах дітей Іллічівської міської ради Одеської області від 25 грудня 2013 року у наданні дозволу відмовлено, оскільки такі надаються лише на вимогу батьків і дітей, які звернулись особисто (т.2 а.с.22).

10 вересня 2015 року Відділ ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області звернувся до виконавчого комітету Іллічівської міської ради як органу опіки та піклування (т.2 а.с.176), однак Службою у справах дітей виконавчого комітету Іллічівської міської ради у наданні дозволу 14 вересня 2015 року відмовлено із посиланням на те, що такі надаються лише на вимогу батьків і дітей, які звернулись особисто (т.2 а.с.177).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи провадиться за відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Державним виконавцем було встановлено, що квартира, яка належить боржнику, є майном, на яке може бути звернене стягнення, крім того, є предметом іпотеки, яким було забезпечено отриманий кредит.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2016 року встановлено спосіб та порядок виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2011 року по справі № 2-1360/11, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 165,4 кв.м., житловою площею 91,3 кв.м., яка належить на праві приватної власності боржнику - ОСОБА_1., та в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також встановлено, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області не здійснено дій щодо звернення стягнення на майно боржника - ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1, в рамках виконання вказаного виконавчого провадження.

У той же час, 30 червня 2017 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області було винесено постанову, якою повернуто стягувачеві виконавчий документ №2-1360/11, виданий 28.01.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1805 від 19.03.2008 року, станом на 05.09.2011 року, у розмірі 2910759 гривень 82 копійки, на підставі п.3 чт.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Надалі стягувач знов звернувся з вказаним виконавчим документом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, який 26.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57539862 з примусового виконання виконавчого листа №2-1360/11, виданого 28.01.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1805 від 19.03.2008 року, станом на 05.09.2011 року, у розмірі 2910759 гривень 82 копійки.

Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження ВП №57539862, приватний виконавець неодноразово викликав ОСОБА_1 до відділу, здійснював вихід за місцем проживання боржника, а також винесені:

- постанова від 26.10.2018 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 291075 гривень 98 копійок;

- постанова від 13.12.2018 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ;

- постанову від 09.01.2019 року про розшук майна боржника ОСОБА_1 , а саме мотоцикла марки «Yamaha YZF R1», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Приватним виконавцем Хлюбниковим О.В. в рамках цього виконавчого провадження також встановлено, що боржниці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1050, належить квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, яким було забезпечено отриманий кредит.

Однак, згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 142948074 від 26.10.2018 року та за №142948762 від 26.10.2018 року вбачається, що право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 не зареєстровано.

У зв`язку з чим, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною 10 статті 440 ЦПК України встановлено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

У той же час, суд одночасно зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

За приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Так, 1, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

4. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

5. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №57539862, судом встановлено, що приватним виконавцем здійснювалось направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження та усі повідомлення і виклики боржника, шляхом направлення на адресу мешкання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 , яка зазначена, як адреса мешкання останньої у виконавчому листі.

Докази, що ОСОБА_1 отримувалась направлена приватним виконавцем кореспонденція, в наданих виконавцем матеріалах виконавчого провадження, відсутні.

Крім того, судом встановлено, що приватним виконавцем не здійснювалась перевірка зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , з урахуванням наявної інформації про належність останній на праві власності нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Між іншим, судом з матеріалів цивільної справи №1512/2-1360/11 встановлено, що ОСОБА_1 з 04.09.2014 року зареєстрована саме за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.33, ІІІ том), у той час, як інформація про мешкання боржниці за адресою: АДРЕСА_4 , вказувалась у виконавчому листі станом на момент його видачі - 28.01.2013 року.

Між іншим приватним виконавцем також не отримувалась інформація щодо кола осіб зареєстрованих у житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 , на яку приватний виконавець просить суд отримати дозвіл на звернення стягнення.

Судом з матеріалів цивільної справи №1512/2-1360/11 встановлено, що згідно довідки ОСББ «Лагуна» № 23 від 19 грудня 2013 року за вищевказаною адресою зареєстровані: власник - боржниця ОСОБА_1 , її дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідно надати - копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Судом встановлено, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають у квартирі АДРЕСА_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1

Доказів в спростування вказаних обставин приватним виконавцем до суду не надано та взагалі не досліджувались під час здійснення виконавчих дій, як і не надано доказів, що приватний виконавець звертався до відповідного відділу органу опіки та піклування для отримання відповідного дозволу.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право дитини на житло.

Так, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи не встановлено звернення приватного виконавця ОСОБА_6 до відповідної житлово-експлуатаційної організації, на балансі якої перебуває будинок №44 по вулиці Парковій в місті Іллічівськ, для отримання інформації щодо реєстрації неповнолітніх дітей у квартирі №89 зазначеного будинку, станом на цей час, та у випадку їх реєстрації до органів опіки та піклування для отримання дозволу на реалізацію арештованого майна або наявності відповідного рішення суду.

Враховуючи, що приватним виконавцем не здійснені всі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для належного виконання судового рішення та з урахуванням встановлених обставин, а саме, що за вказаною адресою відповідно до наявних у суду на день розгляду подання даних, крім боржника є зареєстрована неповнолітня особа, суд приходить до висновку, що дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної частини квартири, без отримання дозволу органа опіки та піклування або відповідного рішення суду, призведе до порушення здорового та нормального зростання дитини. Крім того, примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівню життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 440 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.