Справа № 278/469/19
Провадження №2-о/278/39/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

присяжні - ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретаря с/з - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересованої особи Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2019 року ОСОБА_4 (далі - заявник) звернувся до суду із вказаною заявою, в якій зазначив, що 18 листопада 2018 року в с.Желобок, Славяносербського району, Луганської області померла його дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті дружини заявнику видано лікарське свідоцтво про смерть №1174 від 19 листопада 2018 року та 20 листопада 2018 року Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки видано свідоцтво про смерть, однак отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України неможливо, через невідповідність лікарського свідоцтва про смерть у формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

З огляду на вищевикладене, заявник просить встановити факт смерті дружини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 18 листопада 2018 року в с.Желобок, Славяносербського району, Луганської області.

Заявник заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ній та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

19 липня 1975 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне Шумакова) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Заявник отримав лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 №1174 від 19 листопада 2018 року, видане МУ «Луганська міська багатопрофільна лікарня №8» ЛНР, яке знаходиться на тимчасово окупованій території м.Луганськ (а.с.9).

20 листопада 2018 року Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки видано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до довідки №1807- від 18 лютого 2019 року ОСОБА_4 фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Вказане свідоцтво відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним на території України та не створює правових наслідків.

Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відмовлено у проведені державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_5 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.14).

Беручи до уваги інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 2263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09 вересня 2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоровя або судово-медичної установи, - не пізніше пяти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоровя, де настала смерть, та інших осіб.

Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Метою встановлення заявником факту смерті ОСОБА_5 є отримання свідоцтва про смерть.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 248, 249, 258-259, 263-265, 315, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка настала 18 листопада 2018 року в с.Желобок, Славяносербського району, Луганської області.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклик) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. В. Зубчук

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2