Справа № 189/1003/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2019 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовар О.С.

при секретарі - Комеристій І.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1- на підставі довіреності від 23.07.2018 року

представника відповідача ОСОБА_2- на підставі довіреності від 09.10.2018 року

представника відповідача ОСОБА_3 - на підставі довіреності від 30.05.2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позовних вимог він зіслався на те, що на підставі виданої довідки Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області № 602/02-14 від 15.05.2018 року він являється спадкоємцем після смерті свого рідного діда ОСОБА_6 за заповітом, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Його дід з відповідачкою одружився 24 лютого 2017 року, шлюб зареєстрований Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №22. Спільне життя з відповідачкою не склалося відразу після укладення шлюбу, ведення спільного господарства стало нестерпним і неможливим через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів у веденні спільного господарства, з метою заволодіння всім майном, яке було нажите його дідом в подружжі першого шлюбу, а не в спільнім проживанні з відповідачкою. Враховуючи також похилий вік діда та стан його здоров'я, відповідачка проявила свою байдужість по відношенню до нього та не цікавилася жодного разу про його самопочуття ні в лікарні, ні за весь період його проживання за адресою реєстрації. Шлюб в позасудовому порядку дідусю розірвати не вдалося. В цьому шлюбі подружжя дітей не мало, в кожного з подружжя є власні діти від першого шлюбу. Розірвати шлюб з відповідачкою в судовому порядку дід позивача не міг, так як засідання відкладалися по заяві відповідачки через відсутність адвоката. Те що ОСОБА_5 навмисно відтягувала дату засідання говорить про те, що даний шлюб зі сторони відповідачки був укладений з метою заволодіння всім майном, а не з наміром створення сім'ї. Вік діда та відповідачки був на момент реєстрації похилий і здоров'я діда непростим та коли він зрозумів, що наміри відповідачки були фінансового характеру, то він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач просить суд, визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_6. та ОСОБА_5, зареєстрований у Покровськім районнім відділі державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №22 у зв'язку з його фіктивністю.

Представник позивача ОСОБА_1, яка являється матір'ю позивача ОСОБА_4 обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, суду пояснила, що вона знала, що ОСОБА_6. проживав з ОСОБА_5 та їй не було відомо, що вони одружилися. ЇЇ сім'я знала, що між ними була угода, що вони не претендують на майно один одного. В червні 2017 року, коли померлий почав хворіти, ОСОБА_5 від нього відмовилася та вона з сином забрала останнього до лікарні. Її син спілкувався з дідом, на день народження подарував йому телефон. Вважає, що шлюб є недійсним, так як ОСОБА_6. захворів, а дружина відмовилася за ним доглядати. Доглядав його онук, так як він залишився без одягу та паспорта.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав повністю, надав відзив на позовну заяву та у судовому засіданні пояснив, що заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Так, представник відповідача зіслався на те, що відповідно до ч.2 ст.40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття та набуття прав та обов'язків подружжя. ОСОБА_6. та ОСОБА_5 проживали разом з 07 вересня 2007 року, вели спільне господарство, займалися обробітком городу. Тобто твердження позивача та його представника про те, що шлюб між ОСОБА_6. та ОСОБА_5 був укладений фіктивно, без наміру створити сім'ю, не відповідає дійсності. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем, всупереч ст.ст.78-81 ЦПК України, не додано до позовної жодного доказу в обґрунтування позовних вимог, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала повністю, та суду пояснила, що ОСОБА_5 є її матір'ю. Так, в 2007 році ОСОБА_6. та її мати почали проживати разом та домовилися, що ніхто не буде претендувати з них на майно один одного. ОСОБА_1 та її син приїжджали до них в гості на день народження ОСОБА_6. або якщо необхідно було підписати якийсь документ. У покійного є ще донька ОСОБА_7, яка пропонувала йому жити з нею, однак останній сказав, що буде проживати з ОСОБА_5 Коли ОСОБА_6. захворів, ОСОБА_3 зателефонувала ОСОБА_1 та сказала їй, що не може доглядати за двома людьми похилого віку та попросила допомоги. Представник відповідача зазначила, що вони не претендують ні на хату ні на всю землю, лише на частку землі, яку заробила її мати. Також свідок наголосила, що ОСОБА_6. та ОСОБА_5 проживали разом дуже добре, допомагали один одному, вели спільне господарство. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача ОСОБА_1 надано до суду відповідь на відзив, в якому вона вказує, що ОСОБА_6. при житті проявив своє бажання розірвати шлюб з ОСОБА_5, який був укладений тільки з корисних для відповідача причин, а саме з метою заволодіння всім майном, нажитим в подружжі першого шлюбу з ОСОБА_8 Проживаючи з відповідачкою з вересня 2007 року, ОСОБА_6. тільки примножував її статки. До того ж під час перебування на лікуванні ОСОБА_6., відповідачкою було відмовлено в наданні паспорту останньому. Відповідачка не відвідувала його в лікарні, не віддала документи та речі, що стало поштовхом до припинення їх стосунків, як подружжя.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_3 та часто приїздила до неї в гості. Дідусь був завжди доглянутий. Пропонував ОСОБА_5 одружитися та продати його хату, на що остання відмовлялася, так як у нього є діти. При одруженні ніякого примусу не було, він навіть ображався на ОСОБА_5, що вона не взяла його прізвища. Свідок фотографувала їх під час одруження. Вона разом з ОСОБА_3 провідували дідуся в лікарні.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона знає померлого, її чоловік з ним спілкувався, як тільки ОСОБА_11 став проживати в с.Романки Покровського району з ОСОБА_5 Він говорив, що пропонував їй одружитися, продати його хату, на що остання заперечувала, так як у нього є діти. За всі роки життя з ОСОБА_5, вони ніколи не сварилися та дуже добре жили.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює медичною сестрою відділення трансфізіології КЗ «Покровська ЦРЛ» ДОР. ОСОБА_6. проживав з ОСОБА_5 Вона товаришує з внуком покійного - ОСОБА_4, а саме перебуває в цивільному шлюбі з його братом, тому знає, що ОСОБА_4 часто їздив до дідуся в с.Романки Покровського району Дніпропетровської області. Скільки років проживав ОСОБА_6. з ОСОБА_5 вона не знає, однак знає, що під кінець життя онук забрав його додому, положив до лікарні. Крім того, вона знає, що ОСОБА_5 не віддавала паспорт чоловіку, тому прийшлося зробити новий.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_4 являється його однокласником та другом. Він також знав дідуся свого товариша - ОСОБА_6., який проживав по АДРЕСА_1. Свідок часто ходив в гості до ОСОБА_4, який проживав з дідусем. Потім ОСОБА_6. одружився на ОСОБА_5 та став проживати в с.Романки Покровського району Дніпропетровської області. ОСОБА_13 пояснив суду, що на прохання ОСОБА_1, він возив їх з ОСОБА_4 в с.Романки до дідуся в гості. Відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. були не дуже хороші. Вона жалілася на нього, говорила з ним повишеним тоном. Він ніколи на неї не скаржився. Крім того, під кінець життя ОСОБА_4 забрав дідуся проживати в смт.Покровське, так як вони посварилися з ОСОБА_5 та остання з сім'єю забрала у нього паспорт.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він працює лікарем - терапевтом КЗ «Покровська ЦРЛ» ДОР. В червні 2017 року він був на заміні лікарем терапевтичного відділення. Так, 19.06.2017 року був госпіталізований ОСОБА_6. в неробочий час після 15.00 год. Він його побачив 20.06.2017 року десь о 07.00 год. ранку. Пацієнт знаходився у відділенні в шортах, спортивній сорочці та не мав коштів та паспорту. Близько 11-12 год. дня з'явився онук ОСОБА_4 та привіз діду одяг, сходив до аптеки за медикаментами. Під час лікування лікар його бачив щодня. 27.06.2017 року ОСОБА_6. був виписаний для продовження лікування в домашніх умовах. З відділення його забирали онук та його мама.

Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідача, свідків, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1,3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 24.02.2017 року між ОСОБА_6. та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що 24.02.2017 року складено відповідний актовий запис Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за № 22.

Відповідно до довідки від 15.05.2018 року № 602/02-14, виданої завідувачем державної нотаріальної контори ОСОБА_15 - ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом на 5/6 часток усього майна діда ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_5 від 22.10.2018 року - ОСОБА_6. проживав за адресою с.Романки Покровського району Дніпропетровської області з 07.09.2007 року і по 2017 рік. Разом з ОСОБА_5 вів спільне господарство та жили в мирі та злагоді.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 від 28.09.2015 року - за адресою АДРЕСА_1 проживають без реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_1, ОСОБА_17

Відповідно ст. 42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана дієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Статтею 40 СК України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи за шлюб або її небажання створити сім'ю.

В 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС.

Позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу істотних порушень умов вступу в шлюб. В силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідним братом і сестрою; особа, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Згідно зі ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до статей 3,32,36,55 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи характер взаємовідносин сторін, які як встановлено в судовому засіданні з 2007 року проживали разом до шлюбу, намір створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, піклування одного за одним, проживання в мирі та злагоді, суд вважає безпідставними заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання шлюбу недійсним.

Доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні, відносно того, що ОСОБА_5 не відвідувала в лікарні ОСОБА_6., який перебував там сім днів на лікуванні та не віддала паспорту, не може свідчити про наявність наміру на створення фіктивної сім'ї, оскільки ОСОБА_5,1940 року народження є також людиною похилого віку, крім того проживає в іншому населеному пункті.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачам та його представником не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_6. уклав з ОСОБА_5 фіктивний шлюб, без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачем та його представником не спростовано заперечень представників відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,40,42,55 СК України, ст.ст. 10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя О.С.Пустовар