ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №588/1649/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/4747/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Тростянецька міська рада Сумської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Тростянецької міської ради Сумської області на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року в складі судді Линник О.С., постановлене у м. Тростянець Сумської області, повне рішення виготовлене 26 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Тростянецька міська рада Сумської області подала позов до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір оренди землі, стягнення збитків.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, яка належить Тростянецькій міській раді. ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою загальною площею 1,67 га, однак всупереч вимогам законодавства не уклав з Тростянецькою міською радою договір оренди цієї земельної ділянки, не сплачує орендну плату за землю, у зв`язку з чим спричинив позивачу збитки. Користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права на одержання доходу у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримати, якби його право не було порушено.

Посилаючись на зазначені обставини та вимоги ст.157 ЗК України, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим Постановою КМУ від 19 квітня 1993 року № 284, остаточно уточнивши свої вимоги, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 укласти з Тростянецькою міською радою Сумської області договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 15141,47 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2016 року, позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тростянецької міської ради Сумської області збитки, завдані місцевому бюджету, внаслідок несплати податку за землю в сумі 15141 грн 47 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в сумі 609 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

ОСОБА_1 із вказаними судовими рішеннями не погодився, подав скаргу до касаційного суду.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2016 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Остаточно уточнивши позовні вимоги про стягнення збитків у місцевому суді, Тростянецька міська рада Сумської області просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь збитки за період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року у розмірі 251951,35 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог Тростянецької міської ради Сумської області відмовлено.

Стягнуто з Тростянецької міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 3583 грн 01 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Скасовано заходи забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно по АДРЕСА_1 - будівлю Хлібзаводу, будівлю прохідної, електропідстанцію, вбиральню, насосну з артсвердловиною, огорожу та вагову, належне ОСОБА_1 після набранням законної сили рішенням.

У серпні 2019 року Тростянецька міська рада Сумської області звернулась з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 20 червня 2018 року по даній справі, не надав належної оцінки доказам позивача на підтвердження протиправної поведінки відповідача, розміру завданих збитків, причинно-наслідкового зв`язку між ними та доказів вини відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Тростянецької міської ради Івах Г.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03 вересня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на основні засоби підприємства «Хлібокомбінат» Тростянецької райспоживспілки, а саме: на будівлю хлібзаводу, будівлю прохідної, електропідстанцію, вбиральню, насосну з артсвердловиною, огорожу та вагову, які знаходяться на належній позивачу на праві власності земельній ділянці площею 1,67 га на АДРЕСА_1 (а.с. 76 том 2).

Власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 1,67 га, цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровим номером :00:031:0567 є Тростянецька міська рада Сумської області (а.с.16, 98-100 том 1).

Станом на 30 березня 2015 року зазначена земельна ділянка відносилася до земель промисловості, середня вартість кв.м. земельної ділянки становила - 93,06 грн, нормативна грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки - 120,89 грн (а.с.17,132 том 1).

20 травня 2015 року та 24 червня 2015 року відповідач звертався із заявами до Тростянецької міської ради Сумської області про роз`яснення процедури укладення договору оренди землі, на які позивач надав роз`яснення та пропонував звернутися до міської ради щодо передання в оренду земельної ділянки (а.с. 12, 14 том 1).

Рішенням Тростянецької міської ради Сумської області 53-ої сесії 6-ого скликання від 10 квітня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі підприємству «Хлібокомбінат» Тростянецької райспоживспілки по АДРЕСА_1 (а.с. 102, 103, 106 том 1).

12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою, в якій просив розглянути питання про надання в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1 га (а.с. 105 том 1).

Рішенням Тростянецької міської ради Сумської області 5-ої сесії 7-ого скликання від 21 січня 2016 року ОСОБА_1 на підставі його заяви від 12 січня 2016 року передано в оренду земельну ділянку загальною площею 1,67 га строком на 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за рахунок категорії земель Тростянецької міської ради Сумської області. Зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір оренди земельної ділянки в місячний строк з дати прийняття даного рішення та зареєструвати право оренди (а.с. 101 том 1).

Встановлено, що рішенням Тростянецької міської ради Сумської області 7-ої сесії 7-ого скликання від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви щодо зменшення площі земельної ділянки з 1,67 га до 0,4 га на АДРЕСА_1 , яка підлягає передачі в оренду.

З метою визначення розміру збитків за використання земельних ділянок, Тростянецькою міською радою Сумської області, на підставі рішення за №170 від 15 лютого 2018 року, була створена комісія. За наслідками роботи комісії складений акт, яким визначено загальний розмір завданих збитків за період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2018 року - 251951,35 грн. Також комісія дійшла висновку про те, що використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без оформлення відповідного документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації, спричинило неодержання міською радою доходу в формі орендної плати, що є підставою для стягнення із ОСОБА_1 збитків (а.с. 54, 138-140 том 2).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що за встановлених у справі обставин, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, тому відсутні підстави для застосування вимог чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки, крім того вимога позивача, зобов`язати ОСОБА_1 укласти договір оренди, суперечить принципу свободи договору та не є належним способом захисту права, у розумінні ст. 16 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як зазначено у позовній заяві, підставою цього позову є наявність у відповідача обов`язку відшкодувати Тростянецькій міській раді Сумської області саме збитки у виді недоотриманої орендної плати.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 правомірно володіючи основними засобами підприємства «Хлібокомбінату» Тростянецької райспоживспілки: будівлею хлібзаводу, будівлею прохідної, електропідстанцією, вбиральнею, насосною з артсвердловиною, огорожею та ваговою, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , користується спірною земельною ділянкою.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України.

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Тобто, з часу виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 виник і обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку, проте цього обов`язку відповідач не виконав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на зазначене не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Відтак, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для застосування до відповідача такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом є кондикційними.

В частині вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_2 укласти договір оренди земельної ділянки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність даної вимоги загальним принципам договірних правовідносин, зокрема, свободи договору. Крім того, такий спосіб захисту права не передбачений ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Наведені позивачем аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Доводи щодо наявності складових правопорушення у діях, бездіяльності ОСОБА_1 та обґрунтованості вимог про стягнення збитків належним чином спростовані місцевим судом.

Посилання апеляційної скарги на ту обставину, що місцевий суд не врахував висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 20 червня 2018 року по даній справі не відповідають дійсності. Розглядаючи справу повторно, суд дослідив подані сторонами докази, надав їм об`єктивну оцінку, вірно встановивши зміст спірних правовідносин між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права, ухвалив законне обґрунтоване рішення.

Інші аргументи апеляційної скарги, також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржене рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тростянецької міської ради Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик