Справа № 2-3713/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., позивача за первісним позовом ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «ХДІ Страхування», третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Соверин», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», Моторне (транспортне) страхового бюро України, треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Соверин», Публічне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «ХДІ Страхування», про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

11.07.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2011 р. провадження за первісним позовом було відкрито.

31.01.2014 р. до суду була подана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», Моторне (транспортне) страхового бюро України, треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Соверин», Публічне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «ХДІ Страхування», про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.04.2014 р. було прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 21.08.2018 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2018 р. вищевказану справу було прийнято до провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Позивач за зустрічним позовом на призначені на 25.01.2019 р. та 19.03.2019 р. судові засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, згідно якої, вказав, що позивач за зустрічним позовом зловживає своїми процесуальними правами, оскільки, останній особисто вказав своє місце реєстрації (проживання) за адресою: АДРЕСА_1 для надсилання поштової кореспонденції. На підтвердження цього в матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені довіреності на представництво інтересів останнього, де також, зазначена вищевказана адреса. Крім того, позивач за первісним позовом вказав, що справа вже досить тривалий час перебуває на розгляді в суді, а зловживання своїми процесуальними правами, позивач за зустрічним позовом неодноразово не з'являвся до суду за судовими викликами, наслідком чого є затягування справи на тривалий час та порушення розумного строку розгляду справи.

Інші учасники даного судового розгляду в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача за зустрічним позовом, підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в судове засідання призначене на 25.01.2019 р. позивач за зустрічним позовом, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зі зворотного боку конверта вказано причину повернення: за закінченням встановленого строку зберігання), не з'явився, у зв'язку з чим, на підставі ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено на 19.03.2019 р. (Т. 7, а.с. 26-27).

В судове засідання 19.03.2019 р. позивач за зустрічним позовом повторно не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (зі зворотного боку конверта вказано причину повернення: за даною адресою не проживає) (а.с. 28-29).

Таким чином, позивач є повідомленим про час та місце розгляду справи на 25.01.2019 р. та 19.03.2019 р. у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з?явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Право на судовий захист, закріплене в ст. 55 Конституції України, належить до невід'ємних конституційних прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачає право на справедливий судовий розгляд, одним з елементів якого є право доступу до суду. Українське законодавство в світлі вищезгаданої ст. 6 забезпечує можливість звернення до суду з метою вирішення спору та захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ефективність судового захисту залежить не лише від досконалої процедури розгляду справ, а й від поведінки заявника, добросовісного здійснення ним своїх процесуальних обовязків.

На практиці недобросовісна поведінка учасників процесу, яка полягає у зловживанні ними процесуальними правами, проявляється в таких діях: обґрунтоване заявлення відводів суддям, неявка в судові засідання, необґрунтоване подання зустрічних позовів, одночасне оскарження судових рішень в апеляційній та касаційній інстанціях; у касаційній інстанції та у звязку з нововиявленими обставинами, подання апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Звернення до суду за захистом є диспозитивним правом особи. Подання позовної заяви передбачає бажання особи отримати судове рішення про підтвердження свого права чи інтересу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ) як джерело права.

Приписами частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача за заустрічним позовом за адресою, що зазначена у позовній заяві. Про причину неявки або про зміну місця проживання, позивач суду також не повідомив.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв'язку з наведеним, положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. "Право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема, шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Змагальність виявляється в тому, що суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; особи, які беруть участь у справі, можуть брати участь у справі особисто або через представників; кожна особа зобов'язана доказати факти, на які вона покликається; у разі невиконання процесуальних обов'язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Вказані принципи надають кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. З системного аналізу п. 3 ч. ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 ЦПК України вбачається те, що законодавець безпосередньо пов'язує участь позивача в судових засіданнях з рухом судового процесу. Це уявляється вірним - дії суду залежать від дій позивача. Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності. В ситуації подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду (п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України) суд має безальтернативно винести ухвалу про залишення позову без розгляду.

Згідно з вимогами ЦПК України суд повинен з'ясовувати причини неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

За ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст 43, 49 ЦПК України, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Також, слід відмітити, що в Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті "Судова влада" і позивач має усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи, крім того, в матеріалах справи наявні довіреності на представництво інтересів ОСОБА_2, представники останнього також, не цікавляться рухом по справі.

Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом, вказує зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, при цьому, поштову кореспонденцію не отримує, що вказує на затягування справи та зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 13 ст. 128 ЦПК України в матеріалах позовної заяви відсутня відповідна письмова заява про повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії з використанням дистанційних засобів.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повітка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Так, позивач за зустрічним позовом, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, в судові засіданні на призначений день, час та місце розгляду справи, а саме, 25.01.2019 р. та 19.03.2019 р. повторно не з'явився, заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутності суду не надав.

Оцінюючи процесуальну поведінку позивача за зустрічним позовом, суд має виходити з того, чи відповідають його дії критеріям добросовісності у реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків, чи є поведінка сторони відповідальною та зваженою. На переконання суду, таким критеріям поведінка позивача за зустрічним позовом не відповідає.

З огляду на те, що позивач за зустрічним позовом повторно не з'явився в судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також, що справа з 2011 року перебуває на розгляді в суді, а відтак, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», Моторне (транспортне) страхового бюро України, треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Соверин», Публічне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «ХДІ Страхування», про відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного зверення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч.1 ст. 257, ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», Моторне (транспортне) страхового бюро України, треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Соверин», Публічне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «ХДІ Страхування», про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду;

Копію ухвали надіслати учасникам справи;

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк