Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 766/10138/17-ц

провадження № 61-38349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Кам`янський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року у складі судді Майдан С. І. та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Кузнєцова О. А., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову від 23 травня 2017 року ВП № 48969857 про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС МЮ України) Нещадимом І. С.

В обґрунтування скарги послалася на те, що 23 травня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Нещадимом І. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто фактично стягнення не відбулося, а тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову від 23 травня 2017 року ВП № 48969857 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Нещадимом І. С.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу Департаменту ДВС МЮ України залишено без задоволення. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи заяву, суди першої та апеляційної інстанції виходили із того, що при винесенні оспорюваної постанови державний виконавець повинен був керуватись нормами нового Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», за яким виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу. Оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу, то фактичного стягнення не відбулося, тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2018 року Департамент ДВС МЮ України подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 15 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали виконавчого провадження не містять документів, що підтверджують виконання виконавчого документа боржником самостійно, тому заявник є таким, що не виконав рішення у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», що є безумовною підставою для стягнення із нього виконавчого збору.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлені судами обставини

Судами встановлено, що відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України відкрито виконавче провадження № 48969857 на підставі виконавчого листа № 668/14287/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Херсона 14 квітня 2015 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 616 853,53 грн.

09 лютого 2017 року відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України прийнята заява Публічного акціонерного товариства «Кам`янський» (далі - ПАТ «Кам`янський») про заміну сторони виконавчого провадження № 48969857 на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року, якою замінено сторону стягувача за виконавчим провадженням, відкритим на підставі виконавчого листа № 668/14287/14-ц, виданим Суворовським районним судом м. Херсона, із ПАТ «Банк Форум» на ПАТ «Кам`янський».

09 лютого 2017 року відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України прийнята заява ПАТ «Кам`янський» про повернення зазначеного виконавчого листа у виконавчому провадження № 48969857.

23 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Нещадимом І. С. винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження № 48969857 із ПАТ «Банк Форум» на ПАТ «Кам`янський».

23 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Нещадимом І. С. за виконавчим провадженням № 48969857 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

23 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Нещадимом І. С. за виконавчим провадженням № 48969857 винесена постанова про стягнення судового збору у зв`язку з невиконанням боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження», у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, - 11 616 853,53 грн.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Департаменту ДВС МЮ України підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 370/1034/15-ц (провадження № 14-103цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведені вище положення законодавчих актів України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги заявника про оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Наведене дає підстави дійти висновку, що рішення судів попередніх інстанцій про задоволення скарги підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 15 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Кам`янський», закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний
Г. І. Усик

В. В. Яремко