Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/2366/18

провадження № 61-41718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-1 - Державна казначейська служба України,

відповідач 2 - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області,

представник відповідачів 1, 2 - ОСОБА_2 ,

представники відповідача 1: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М., від 10 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі - ГУ ДКСУ у Хмельницькій області) про стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКСУ у Хмельницькій області 99 753,04 грн процентів за безпідставне користування належними йому грошовими коштами в сумі 108 934,09 грн.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, зобов`язано Державну судову адміністрацію України (далі - ДСАУ) та апеляційний суд Хмельницької області нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року. В подальшому судом було змінено спосіб і порядок виконання судового рішення шляхом проведення стягнення коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Судом також було проведено роз`яснення виконання судового рішення шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з ДСАУ як головного розпорядника коштів, виділених їй у вигляді асигнувань Державного бюджету України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

Посилаючись на те, що сума грошової компенсації у розмірі 108 934,09 грн не була йому виплачена у передбачений законом строк, у зв`язку з чим позивач має право на отримання від боржника процентів за безпідставне користування його коштами відповідно до статей 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через ГУ ДКСУ у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 99 753,04 грн процентів за безпідставне збереження та користування грошовими коштами за законом та на підставі судового рішення про стягнення 108 934,09 грн з 01 січня 2010 року по 04 липня 2017 року.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належні ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 108 934,09 грн, які були стягнуті судовим рішенням як компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання, безпідставно йому не виплачувалися, тому позивач має право на отримання процентів на підставі статей 536, 1212, 1214 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ДКСУ, ГУ ДКСУ у Хмельницькій області задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що несвоєчасна виплата ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання не свідчить про безпідставність збереження чи користування грошовими коштами позивача державою, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212, 1214 ЦК України.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що актом цивільного законодавства, з якого виникли спірні зобов`язальні правовідносини, є Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх сплати», а рішення суду у справі № 2-а-361/10/2270 підтвердило грошове зобов`язання боржника перед позивачем. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 536, 1212, 1214 ЦК України.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2018 року представник ДКСУ та ГУ ДКСУ у Хмельницькій області подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що ДКСУ та ГУ ДКСУ у Хмельницькій області не користувалися і не зберігали кошти, присуджені позивачу рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 2-а-361/10/2270, тому спірні правовідносини не регулюються нормами статей 1212, 1214 ЦК України. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятої у справі постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 686/2366/18 з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року, яка набрала законної сили, було визнано неправомірною бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року, зобов`язано ДСАУ та апеляційний суд Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання на період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року.

25 вересня 2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду за заявою апеляційного суду Хмельницької області змінено спосіб та порядок виконання судового рішення шляхом проведення стягнення коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

18 червня 2014 року постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили, було роз`яснено постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року з урахуванням ухвали про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 25 вересня 2012 року. Відповідно до роз`яснення виконання постанови повинно бути проведено шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з ДСА України як головного розпорядника коштів, виділених їй у вигляді асигнувань Державного бюджету України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на корить суддів». Стягнення проводиться ДКСУ на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

04 липня 2017 року ДКСУ на виконання виконавчого листа, виданого 30 травня 2012 року Хмельницьким окружним судом, було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 108 934,09 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що грошові кошти в розмірі 108 934,09 грн, які були стягнуті судовим рішенням як компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання, безпідставно зберігалися державними органами, у зв`язку у чим він має право на отримання процентів на підставі статей 536, 1212, 1214 ЦК України.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення суддів регулювалося главою VIII Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 01 січня 2012 року).

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 у позовній заяві просив відшкодувати проценти за безпідставне збереження та користування належними йому коштами, які були стягнуті судовим рішенням як компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді, які безпідставно зберігалися державними органами.

З огляду на вказане спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається виплата щомісячного грошового утримання та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною її виплатою. Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19).

Указане залишилося поза увагою судів, які, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, чим порушили норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення коштів, закрити.

Роз`яснити, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун