ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3226/19 Справа № 177/953/18 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України у письмовому провадженні без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року, ухваленого суддею Строговою Г.Г.у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» , надалі -АТ КБ«ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за заявою відповідача від 28 лютого 2011 року укладено кредитний договір без номера, на виконання якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.03.2018 року в розмірі 11361,33грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 280,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6473,95 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3589,37 грн., штрафу (фіксована частина) -500,00 грн., штрафу (процентна складова) -517,21 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зауважує, що суд не взяв до уваги перевивання строку позовної давності 22 вересня 2015 року в результаті договореного списання коштів з інших рахунків відповідача. Тому вважають, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, щоміж ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, 28.02.2011 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 300 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов'язався погасити кредит та сплатити за його користування відсотки у розмірі 30,00% річних.

Згідно розрахунку, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк» у ОСОБА_1 станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 11361,33грн., яка складається з заборгованості за кредитом 280,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6473,95 грн., заборгованості за пенею та комісією 3589,37 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 517,21 грн. ( а.с.5-8).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав про застосування наслідків якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі можна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав через переривання строку позовної давності шляхом автоматичного списання грошових коштів з рахунків відповідача такими, що не підтверджені належними та допустими доказами.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Щодо порушення строку повернення кредитних коштів останньою датою дії кредитного договору, що відповідає за умовами укладеного договору строку дії картки.

Як видно з матеріалів справи та не спростовано відповідачем строк дії кредитної картки НОМЕР_1 відкритої на ім'я ОСОБА_1 28 лютого 2011 року до 01/2015, тобто до 31 січня 2015 року ( а.с.70 на звороті).

Отже, загальний строк позовної давності, передбачений 257 ЦК України закінчився 01 лютого 2018 року. Згідно штампу вхідної кореспонденції суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду лише 21 травня 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Посилання представника позивача про автоматичне списання коштів 22 вересня 2015 року з інших рахунків відповідача, не свідчить про визнання позичальником свого боргу та не може бути підставою для переривання позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Крім того, автоматичне списання позивачем 22 вересня 2015 року коштів з інших рахунків відповідача проведено після закінчення строку дії кредитного договору 31 січня 2015 року, який відповідає строку дії картки, тому жодним чином не може бути витлумачено, як визнання боржником своїх кредитних зобов'язань, як підставу для переривання позовної давності.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що з виписки по рахунку вбачається, що останній платіж за кредитом здійснено 22 вересня 2015 року у сумі 110,63 грн, тобто строк позовної давності переривався, а отже, звернувся до суду в травні 2015 року позивач не пропустив строк позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки перебіг позовної давності переривається лише за умови вчинення боржником або його уповноваженою особою, яка представляє його інтереси у відносинах із кредитором на підставі довіреності, дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, проте банком не надано належних та допустимих доказів того, що саме боржником або уповноваженою ним особою внесені кошти в рахунок погашення заборгованості. У письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача адвокат Ковалик М.Ф. подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності позивачем та заперечувала про вчинення відповідачем дій по сплаті каретних коштів.

Автоматичне списання коштів АТ КБ «ПриватБанк» було лише єдиним платежем з часу відкриття картки з 28 лютого 2011 року, що підтверджується розрахунок заборгованості. Жодного платежу, після останньої використання картки 31 березня 2011 року на загальну суму 280,80 грн. відповідачем не здійснювалось (а.с.5-7).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: