П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Санікової О.С., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 234/15610/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди, (суддя першої інстанції Заборський Вячеслав Олександрович), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди.

Позивач просив суд першої інстанції визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом Костянтином Борисовичем його службових обов'язків; встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.05.2017 року. Визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом Костянтином Борисовичем ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17.05.2017 року № 1-кс/234/2302/17 по справі № 234/6820/17 ОСОБА_4; розглянути скаргу ОСОБА_1 від 03.05.2017 року «Про дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року» у визначений статтею 308 частина 2 КПК України триденний строк і в разі наявності підстав її задоволення надати прокурорам, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні обов'язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень; про результати розгляду даної скарги невідкладно письмово повідомити ОСОБА_1. Стягнути з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року в сумі 134028,00 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди.

Роз'яснено позивачу, що вказана позовна заява відноситься до юрисдикції Донецького окружного адміністративного суду, який знаходиться за адресою: Донецька область м. Слов'янськ вул. Добровольського, 1.

Із вказаною ухвалою суду не погодився позивач - ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 31 січня 2019 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачам та третім особам по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 04 березня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 162,163,164,165,166,167,168), копія апеляційної скарги позивача відповідачами та третіми особами отримана (а.с 163,164,165,166,167,168). Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів та третіх осіб по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

В обґрунтуванні апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 09.01.2019 року про відмову у відкритті провадження по вказаній вище цивільній справі є незаконною, оскільки винесена з порушенням вимог норм статті 55 Конституції України та пункту 10 статті 16 ЦПК України. Конституційним Судом України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Предметом позову ОСОБА_1 є визначення розміру моральної шкоди, спричиненої керівником Краматорської місцевої прокуратури внаслідок умисного невиконання службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, ухвали слідчого судді Краматорського міського суду від 17.05.2017 року № 1-кс/234/2302/17 по справі № 234/6820/17, що набрала законної сили. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визначив спір як публічно-правовий та застосував норми Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов подано не до суб'єкта владних повноважень (Прокуратури Донецької області) щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, а до Держави Україна, як особи, що відповідає за шкоду спричинену органами державної влади та їх посадових осіб. А тому стягнення, у разі задоволення позову, має бути звернено на кошти Державного бюджету України, а не на кошти Прокуратури Донецької області. Тому, на думку ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, суд своїми діями позбавив позивача права на доступ до суду, фактично відмовивши у праві на справедливий розгляд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та ст. 55 Конституції України як по кримінальному провадженню № 0000352 від 15.06.2018 року, так і по цивільній справі № 234/15610/18.

Позивач просив апеляційний суд ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 09.01.2019 року № 2/234/1017/19, якою відмовлено у відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 не з'явилися, надали до суду письмову заяву про слухання справи в їх відсутність (а.с. 172-174).

У судове засідання апеляційного суду відповідачі та треті особи не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача до суб'єктів владних повноважень належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства, так як вимоги є взаємопов'язаними, вимога про відшкодування шкоди є похідною від основних вимог про визнання бездіяльності неправомірною, їх спільний розгляд слід проводити за правилами розгляду основної вимоги.

Але з такими висновками погодитись неможливо.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини 1 вказаної вище статті, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З позовної заяви вбачається, що одним з предметів спору у даній справі є визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні процесуальним керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорс К.Б. його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.05.2017 року, внаслідок чого, на думку позивача, йому було спричинено моральну шкоду, яку він просив відшкодувати, стягнувши з Держави Україна 134028 грн. відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень.

Згідно частини 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Пунктом 3 ч. 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною другою статті 36 КПК України.

Як вбачається із ч.1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру», рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений у частині першій статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора, в тому числі вищого рівня про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невиконання керівниками місцевої прокуратури службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Пунктом 1 ч.1 ст.186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд вважає, що не можуть бути предметом судового розгляду заявлені разом позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невиконання керівниками місцевої прокуратури службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження відповідно до заяви та про відшкодування завданої цією бездіяльністю моральної шкоди.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

Частиною 1 ст.379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 20 березня 2019 року

Суддя О.Д.Канурна