26 березня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Бібіка О.В.
з участю секретаря судового засідання - Горобець Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 17.11.2015 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 177000 грн. (еквівалент 7080 доларів США), з кінцевим терміном повернення 17.05.2016.
Відповідач зобов'язання за вказаним договором позики не виконала, у зв'язку з чим позивач вважає, що за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач повинна сплатити суму боргу, 3% річних від простроченої суми та проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Ухвалою суду від 14.12.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 21.02.2019 закрито підготовче провадження у справі.
Учасники справи у судове засідання не з'явилися.
Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.
Так, 17.11.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 177000,00 грн. (еквівалент 7080,00 доларів США), які, відповідно до п. 3 Договору, ОСОБА_2 зобов'язалася повернути до 17.05.2016 (а. с. 9)
Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Стаття 545 ЦК України встановила, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір позики, укладений між сторонами 17.11.2015, підтверджує факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 177000,00 грн.
Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі позики грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі - до 17.05.2016 року, відповідачем не надано.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша стаття 530 ЦК України).
В силу положення статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що визначено частиною першою статті 625 ЦК України.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга стаття 625 ЦК України).
З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 прострочила виконання своїх зобов'язань перед ОСОБА_1, в строк до 17.05.2016 грошові кошти за договором позики в розмірі 177000,00 грн. їй не повернула, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо:
1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;
2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша і третя статті 533 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Як вбачається із договору, сторони погодили визначення суми кредиту, яка була видана в гривнях, в еквіваленті до долара США.
За умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США. Тобто, загальними умовами кредитного договору передбачено застосування еквіваленту іноземної валюта у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, позивачем було доведено факт передачі позичальнику коштів, а відповідачем не спростовано даний факт. Доказів повернення суми боргу матеріали справи не містять.
За наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3078,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141, 142, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-281, 352, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, Пролетарське шосеАДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, Пролетарське шосеАДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість за договором позики від 17.11.2015 в сумі 197 173,79 грн., три відсотки річних в сумі 14 779,67 грн. та проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України в сумі 95 856,06 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3078,00 грн., а всього 310887 (триста десять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 52 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання рішення 26.03.2019.