пр. № 4-с/759/24/19
ун. № 759/9160/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - П'ятничук І.В.,

при секретарі - Медвідчук В.В.,

з участю скаржника - ОСОБА_1,

представника скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суб'єкт оскарження: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, стягувач: ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з скаргою на постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесену суб'єктом оскарження: приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Чижик Андрієм Павловичем та з урахуванням уточнених вимог скарги просила суд постановити рішення яким визнати неправомірною та скасувати Постанову Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича від 21 серпня 2018 року про арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478 у ВП № 56769448.

В обкутування заявлених вимог скарги вказуючи на те, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича знаходиться виконавчий лист № 759/9160/14-ц від 21.04.2017 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 207 006 гривень 48 копійок. 18 липня 2018 року Приватним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема на заробітну плату яку боржник отримує у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЙ КЬЮ ОПТИКА» та винесено аналогічні за змістом Постанови про стягнення на заробітну плату яку боржник отримує у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, також накладено арешт на поточний рахунок боржника ОСОБА_1 для нарахування заробітної плати. Однак, ОСОБА_1 отримано у відділенні АБ «Укргазбанк» довідку №5-50/3531/2018 від 22.12.2018 року, яка підтверджує той факт, що приватним виконавцем безпідставно накладено арешт на вказаний рахунок боржника. Зазначену довідку направлено приватному виконавцю рекомендованим листом з описом вкладення, однак незважаючи на факт отримання вказаної вище довідки станом на 18.02.2019 року арешт з поточного рахунку боржника для нарахування заробітної плати так і не було знято. На підставі викладеного та ст.ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, скаржник просила заявлені вимоги скарги задовольнити.

Скаржник та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги скарги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в скарзі та уточненнях до неї.

Особа дії якою оскаржувались, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, в судовому засіданні щодо задоволення вимог скарги заперечував, однак в подальшому в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому є можливим розгляд справи в його відсутності.

Стягувач - ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення вимог скарги заперечувала, вказуючи на умисне невиконання боржниками рішення суду, однак, в подальшому в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, тому є можливим розгляд скарги в її відсутності.

Таким чином, суд ухвалив розглянути скарги за відсутності боржника та суб'єкта оскарження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини справи.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року вирішено позов ОСОБА_4 задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 492885грн.75коп. та судові витрати по справі судовий збір в розмірі 1832грн. а всього 494717грн.75коп. та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 492885грн.75коп. та судові витрати по справі судовий збір в розмірі 1832грн. а всього 494717грн.75коп. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

Вказане рішення суду набуло законної сили, на підставі даного рішення суду видано виконавчий лист.

Виданий на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року виконавчий лист знаходиться на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чижик Андрія Павловича, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 207006 гн. 48 коп.

18 липня 2018 року Приватним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема на заробітну плату яку боржник отримує у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЙ КЬЮ ОПТИКА» та винесено аналогічні за змістом Постанови про стягнення на заробітну плату яку боржник отримує у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, також накладено арешт на поточний рахунок боржника ОСОБА_1 для нарахування заробітної плати.

Відповідно до довідки АБ «Укргазбанк» довідку №5-50/3531/2018 від 22.12.2018 року, на ім'я ОСОБА_9 відкрито поточний рахунок для нарахування заробітної плати з використанням електронного платіжного засобу в гривні № НОМЕР_1 в АБ « УКРГАЗБАНК» код банку 320478 та видано платіжну картку .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до ч. 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п'яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно п. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У п.1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Наведені вище обставини справи знаходять свої підтвердження, їх достовірність не викликає у суду сумнівів, а відтак суд приходить до переконання про те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням законодавства про виконавче провадження, а тому вона підлягає скасуванню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 19, 55 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 10, 26, 56, 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208, 258-261, 353, 354, 431, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича від 21 серпня 2018 року про арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478 у ВП № 56769448 відкритий на ім'я ОСОБА_1 для нарахування заробітної плати з використанням електронного платіжного засобу в гривні № НОМЕР_1 в АБ « УКРГАЗБАНК» код банку 320478.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Київському апеляційному суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В.П'ятничук