У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 1407/1140/2012

провадження № 61-18063 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року в справі за скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та постанову заступника начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Параконного Павла Олександровича,

В с т а н о в и в:

У травні 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із скаргою, в якій просило визнати неправомірними дії Вознесенського відділу державної виконавчої служби щодо передачі майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (далі - будинок), що перебувало під забороною відчуження за договором іпотеки від 28 лютого 2008 року, іншому стягувачу; скасувати постанову заступника начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Параконного П. О. (далі - державний виконавець) від 03 травня 2019 року про передачу даного майна стягувачу ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню ВП № 51237759.

Скарга обґрунтована тим, зокрема, що відповідні дії та оскаржувана постанова державного виконавця від 03 травня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню ВП № 51237759 є незаконними та дана постанова має бути скасована, оскільки відповідне майно перебуває під забороною відчуження відповідно до договору іпотеки від 28 лютого 2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та боржником ОСОБА_2 (іпотекодавець).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково: ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року змінено в частині правового обґрунтування, а в іншій частині ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року залишено без змін.

03 жовтня 2019 року представник АТ «УкрСиббанк» - Безушко В. В.надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року.

У поданій касаційній скарзі представник АТ «УкрСиббанк» - Безушко В. В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що постанова державного виконавця від 03 травня 2019 року про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню ВП № 51237759 є незаконною та має бути скасована, оскільки відповідне майно перебуває під забороною відчуження відповідно до договору іпотеки, укладеного 28 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець). Також судом апеляційної інстанції не враховано постанову від 21 червня 2019 року, № 2-26-12, начальника управління державної виконавчої служби - заступника начальника головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, якою було встановлено порушення, зокрема, державним виконавцем законодавства України при веденні відповідного виконавчого провадження, що додатково свідчить про неправомірність передачі заставного майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення перед ним заборгованості власником даного майна ОСОБА_2

Дослідивши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у зв`язку із наступним.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав у платне та строкове користування грошові кошти у розмірі 105 000,00 грн. В якості забезпечення виконання даного зобов`язання, між сторонами також укладено договір іпотеки, предметом якого став будинок.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2012 року присуджено до солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за даним кредитним договором у розмірі 130 290,67 грн, а також судові витрати в розмірі 651,46 грн з кожного.

З метою забезпечення виконання даного рішення суду, 11 липня 2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївського області видано виконавчий лист № 1407/1140/2012, на підставі якого 05 лютого 2013 року у Вознесенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Вознесенський ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області) відкрито виконавче провадження.

21 жовтня 2013 року, в рамках даного виконавчого провадження проведено прилюдні торги з продажу майна боржника ОСОБА_2 , а саме відповідного будинку, за результатами яких частково погашено заборгованість ОСОБА_2 перед стягувачем АТ «УкрСиббанк» у розмірі 36 488,69 грн.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області Фурдуй П. В. від 13 грудня 2013 року даний виконавчий лист повернуто АТ «УкрСиббанк».

13 березня 2014 року старшим державним виконавцем Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області Фурдуй П. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42484991, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми залишку заборгованості в розмірі 94 453,44 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2014 року визнано недійсними: протокол проведення прилюдних торгів від 21 жовтня 2013 року, акт про по реалізацію предмета іпотеки від 28 жовтня 2013 року, а також свідоцтво, від 11 грудня 2013 року, про право власності на будинок, видане на ім`я ОСОБА_4 .

На підставі постанови головного державного виконавця Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області Фурдуй П. В. від 02 червня 2016 року, до виконавчого провадження ВП № 42484991 приєднано виконавче провадження ВП № 51237759 з примусового виконання виконавчого листа № 473/4604/15-ц, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 17 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 248 846,98 грн.

12 жовтня 2017 року проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , зокрема, даного будинку.

У подальшому, 19 липня 2018 року сторонам виконавчого провадження було направлено інформацію про вартість описаного та арештованого майна - відповідного будинку, ціна якого була визначена в розмірі 424 510,00 грн.

29 грудня 2018 року Вознесенським ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області подано заявку на реалізацію даного нерухомого майна, яке належало боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколів проведення електронних торгів щодо продажу Будинку, 05 лютого 2019 року та 18 березня 2019 року, торги не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників.

У зв`язку із цим, 27 березня 2019 року державним виконавцем надіслано сторонам виконавчого провадження лист на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, вартість якого становила 297 157,00 грн.

05 квітня 2019 року АТ «УкрСиббанк» подав до Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області заяву про повернення виконавчого листа № 1407/1140/2012, від 11 липня 2012 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» суми боргу в розмірі 94 453,44 грн. У зв`язку із цим, 14 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення відповідного виконаного листа стягувачу АТ «УкрСиббанк».

10 квітня 2019 року стягувач ОСОБА_1 , у відповідь на лист державного виконавця від 27 березня 2019 року, звернувся до Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області із заявою про надання згоди на залишення за собою нереалізованого майна боржника ОСОБА_2 , а саме, зазначеного будинку.

У зв`язку з цим, 03 травня 2019 року складено акт про передачу даного нерухомого майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 , за ціною 297 157,00 грн, та відповідно державним виконавцем винесено відповідну постанову про передачу цього майна у власність ОСОБА_1

04 травня 2019 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерявою Г. А. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на будинок.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що дії і рішення державного виконавця щодо прийняття постанови про передачу відповідного майна стягувачу Южаніну С . В . від 03 травня 2019 року були вчинені відповідно до законодавства України та в межах його повноважень.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи ухвалу суду першої інстанції в частині правового обґрунтування, правомірно виходив із того, що на час звернення до суду із даною скаргою, АТ «УкрСиббанк» не був стороною відповідного виконавчого провадження, а тому помилково застосував даний спосіб захисту своїх прав та інтересів відповідно до Розділу VII ЦПК України, оскільки не наділений правом на подання відповідної скарги згідно статті 447 ЦПК України, що передбачено виключно для сторони виконавчого провадження (за винятком оскарження остаточної постанови, якою завершено виконавче провадження).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права та свободи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками Миколаївського апеляційного суду, викладеними у постанові від 04 вересня 2019 року, який відмовив у задоволенні скарги АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із застосуванням неналежного способу захисту порушених, на їх думку, прав та законних інтересів, оскільки стаття 447 ЦПК України наділяє правом на звернення до суду із даною скаргою виключно сторону виконавчого провадження, якою заявник на час подання скарги вже не був, що не заперечується і заявником у поданій касаційній скарзі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявника, що АТ «УкрСиббанк» не позбавлений права на захист відповідних прав та інтересів в судовому порядку, шляхом пред`явлення відповідного позову, з урахуванням вимог процесуального законодавства України.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі є необґрунтованими та виключно її суб`єктивними судженнями, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, не впливають на його законність, і зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими, зокрема, судом апеляційної інстанції, та стосуються переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного Суду.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в справі заявником не наведено.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року в справі за скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та постанову заступника начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Параконного Павла Олександровича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов