ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/749/19 Справа № 205/2628/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Нижний А.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" (далі - ПАТ "Діамантбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 09 вересня 2008 року між акціонерним банком "Діаманат", правонаступником якого є ПАТ "Діамантбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №08-09-09-0012_166/R92, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60.000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних, відповідно до умов викладених у п.п.1.1.,2.8-2.-10 позичальник зобов'язався повернути фактично отримані кредитні кошти та погасити заборгованість за процентами та комісією в строк до 08 вересня 2011 року.

Зазначали, що 23 лютого 2010 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №08-09-09-0012_R92, за умовами якого ОСОБА_3 поручилась за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Вказували, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року з позичальника та поручителя на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №08-09-09-0012_166/R92 у загальному розмірі 116.910 грн. 47 коп.

Посилаючись на те, що п.7.4. кредитного договору вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобов'язань за ним, а п.4.1 договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати (повернення), від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 38.316 грн.25 коп., з яких заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 06 вересня 2013 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 17.623 грн.32 коп., заборгованість по сплаті пені за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року у розмірі 20.692 грн.93 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк дії договору припинився, а тому нарахування відсотків та штрафних санкцій за ним неправомірне.

11 липня 2018 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду з подальшою відмовою у задоволенні позову з наступних підстав підстав.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вирішення позовних вимог не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 09 вересня 2008 року між акціонерним банком "Діаманат", правонаступником якого є ПАТ "Діамантбанк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №08-09-09-0012_166/R92, згідно умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 60.000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, а відповідач в свою чергу зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (т.1 а.с.4-11).

Кінцевий термін повернення кредитних коштів сторонами у кредитному договору визначено 08 вересня 2011 року.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 23 лютого 2010 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким остання поручилась перед банком за належне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.12).

Позичальник та поручитель умови договору не виконали, а тому банк вимушений був звернутися до суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року, позов ПАТ «Діамантбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №09-09-0012_/R92 від 09 вересня 2008 року у загальному розмірі 116.910 грн.47 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37.479 грн.98 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 26.111 грн.05 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 4.320 грн., штрафних санкцій в розмірі 29.012 грн. 06 коп., пені у розмірі 19.987 грн.38 коп. (т.1 а.с.21-22).

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, умовах кредитного договору від 09 вересня 2008 року та є цілком обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року, позов ПАТ «Діамантбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №09-09-0012_/R92 від 09 вересня 2008 року у загальному розмірі 116.910 грн.47 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37.479 грн.98 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 26.111 грн.05 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 4.320 грн., штрафних санкцій в розмірі 29.012 грн. 06 коп., пені у розмірі 19.987 грн.38 коп. (т.1 а.с.21-22).

Колегія суддів наголошує на тому, що якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованість указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовним вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею нарахованих банком після закінчення строку дії кредитного договору та після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, у зв'язку з тим, що вони пред'явлені не за ст.625 ЦК України та не передбачені нею.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ "Діамантбанк", які випливають із договору №08-09-09-0012_166/R92, припинилися.

Після спливу строку кредитування, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Так, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, у вказаній справі колегія суддів приходить до висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за спірним кредитним договором, у відповідності до п.4.1 та 7.4 кредитного договору, оскільки кредитний договір діяв до 08 вересня 2011 року, а 12 листопада 2013 року було ухвалене рішення про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, а право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється зі спливом строку виконання зобов'язання вказані правові висновки наведені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, з ПАТ "Діамантбанк" на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 574 грн.74 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 574 грн.74 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.