Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.2019 р. 145/122/19

2/145/295/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 04.03.1973 р. вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі.

Неповнолітніх дітей у них немає.

Фактично шлюб розпався ще в 1983 році, з того часу вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, взагалі не спілкуються. Вони втратили взаємні почуття один до одного, тому немає сенсу в збереженні шлюбу. Примирення неможливе.

Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище "Настич".

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав, просить розірвати шлюб.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що 4 березня 1973 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.4).

Неповнолітніх дітей у сторін немає.

Шлюб фактично розпався. Сторони з 1983 року проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду.

Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Керуючись ст.ст.4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 200, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України,

ухвалив:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 04 березня 1973 року Бюро запису актів громадянського стану м.Львова, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, актовий запис №620.

Позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище "Настич".

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 22.03.2019 р.

Суддя Ратушняк І. О.