Справа № 567/52/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Клімович О.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області.

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, зареєстрований, але більше одного року не проживає відповідач - ОСОБА_4, його син.

Зазначаючи, що реєстрація відповідача створює йому значні незручності, як власнику житла, оскільки, відповідно до п. 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 [в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. № 329], він позбавлений можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без його проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

30.01.2019 ухвалою суду відкрите провадження по даній справі, призначено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердив, а представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області. В даному будинку зареєстрований ОСОБА_4, який є його сином. Відповідач проживав в будинку, проте він добровільно виїхав, забрав усі свої речі та більше не повертався. На даний час він фактично проживає в Ізраїлі. За останній рік ОСОБА_4 жодного разу по місцю своєї реєстрації не з'являвся, його особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу його не бачив. На усні пропозиції в телефонному режимі знятись з реєстраційного обліку та письмову пропозицію відповідач не зреагував, що змусило позивача звернутись в суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг він не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та впливає на отримання субсидії щодо відшкодування оплати за комунальні послуги.

Зазначив, що ОСОБА_4 з 2008 року без поважних причин не проживає в будинку за вказаною адресою, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, він не укладав, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачем житлове приміщення не зберігається, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повному обсязі, та не заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що ОСОБА_4 є її сином і він дійсно з 2008 року проживає в Ізраїлі, його особистих речей у будинку немає, участі у утриманні будинку він не приймає. Окрім того, вказала, що відповідач не планує повертатися на Україну, а його постійним місце проживання є Ізраїль.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є сусідом сторін по справі. Він знає позивача та його сімю постійно спілкується з ними. Зазначив, що відповідача по справі ОСОБА_4 він не бачив більше одного року, земельної ділянки він не обробляв. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області не проживає, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна там теж не бачив.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 і є сільським головою. Він тривалий період часу знає позивача та спілкується з ним та його сімєю. Вказав, що відповідач по справі ОСОБА_4 з 2008 року не проживає у селі, ніяких робіт повязаних з господарством не проводив, він його не бачив. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області не проживає, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна там немає.

Суд, вислухавши представника позивача адвоката ОСОБА_2, позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Межиріч вул. Лісна, 23, Острозького району Рівненської області.

Дана обставина підтверджується - довідкою Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненське: області № 552 від 15.06.2018, довідкою Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 1007 від 09.08.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149336856 сформованим 13.12.2018, технічним паспортом від 20.11.2018, державним актом на право приватної власності серії РВ № 1088 виданим 27.04.1999 Межнріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію трава власності № 41864283 сформованим 06.08.2015. (а.с.9,10,11,12-14,15,16)

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Межирічву, вул.Лісна, 23, Острозького району Рівненської області, зареєстрований, але не проживає відповідач - ОСОБА_4, про що свідчать довідка Межиріцької сільської ради Острозького райски Рівненської області № 496 від 08.06.2018. (а.с.17)

Договір найму житла - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Межиріч вул. Лісна, 23, Острозького району Рівненської області, між позивачем та відповідачем - ОСОБА_4 не укладався, та у виконавчому комітеті Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався, про що свідчить довідка Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 553 від 15.06.2018. (а.с.21)

Факт не проживання відповідача - ОСОБА_4 у спірному житлі більше одного року також підтверджується:

актом обстеження Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 553 від 11.06.2018, за яким встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично за даною адресою не проживає з 2008 року; (а.с.18)

актом обстеження Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області від 31.07.2018, за яким встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично за даною адресою не проживає з 2008 року; (а.с.19)

актом обстеження Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 1062/02.16 від 26.12.2018, за яким встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично за даною адресою не проживає з 2008 року; (а.с.20)

довіреністю від 06.10.2009 посвідченою місті Ашдод, держава Ізраїль, за якою ОСОБА_4 мешкає в місті Ашдод вул. Каланіт буд. ЗО, кв. 20, Ізраїль. (а.с.24)

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, який належить позивачу.

З пояснень позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік в будинку № 23 по вул. Лісна в с. Межиріч Острозького району не проживає. В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В той же час, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦКУкраїни, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 ЖК України. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК України стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 понад один рік без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, на даний час не є членом сім'ї власника будинку, в спірному будинку не проживає, договору на користування житлом з власником будинку не укладав і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за ним житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню ним своїм майном, тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 116, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 383, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право на користування житлом житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в с.Межиріч, вул.Лісна, 23 Острозького району Рівненської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 березня 2019 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_7