Справа № 357/2843/19
У Х В А Л А

"19" березня 2019 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. , розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу,-

В С ТА Н О В И В :

15.03.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь сплачений аванс в рахунок продажу квартири АДРЕСА_1 в розмірі 11 100 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 3 800 грн. за сплачену експертну оцінку.

Оглянувши подану ОСОБА_1 позовну заяву суд вказує на таке.

Так, судом встановлено, що 01.02.2019 року позивачка вже зверталась до суду з аналогічною позовною заявою позовів до того ж самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав (справа №357/1206/19).

Вказана позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому ухвалою суду від 05.02.2019 року була залишена без руху, а позивачці було надано десятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Згадувана ухвала суду від 05.02.2019 року була отримана ОСОБА_1 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи №357/1206/19.

Станом на 19.03.2019 року недоліки позовної заяви позивачкою не усунуті, натомість, 15.03.2019 року нею вдруге подано аналогічну позовну заяву до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2019 року вище вказану справу зареєстровано та передано до провадження судді Кошелю Б. І. (справа №357/2843/19).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання такого позову неподаним та повернення його позивачу, виходячи з наступного.

Цивільно-процесуальний кодекс України в редакції від 15.12.2017 року, усунув прогалини в законодавстві в питані впливу з боку сторін на вибір суддів шляхом подання численної кількості тотожних позовів.

Так, приписи п. 11 ч. 1 ст. 257 та ст. 185 ЦПК України спрямовані на запобігання маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд звертає увагу позивачки, що відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Крім того, у своїй позовній заяві, ОСОБА_1 повідомила суд, що згідно з вимогами ст. 175 ЦПК України, нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача та з тих самих підстав, що є завідомим введенням суду в оману.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Конвенції, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

З огляду на викладене, суд вважає, що в спірних правовідносинах підлягає застосуванню висновок ЄСПЛ, оскільки дії позивачки при поданні нею повторно аналогічної позовної заяви, не усунувши недоліки згідно ухвали суду від 05.02.2019 року у справі №357/1206/19 порушує встановлений порядок роботи Суду та ускладнює належний перебіг розгляду інших справ, оскільки у суду виникає процесуальний обов'язок надати правову оцінку поданим документам.

Проблема зловживання правом відома з часів римського права, адже вже римські юристи фіксували випадки реалізації суб'єктивного права не заради задоволення законних інтересів уповноваженої особи, а виключно з метою заподіяння шкоди зобов'язаній особі. Така реалізація права визнавалась не лише недобросовісною, а й злісною.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі "Філіс проти Греції" (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов'язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачу, оскільки остання, не усунувши недоліки згідно ухвали суду від 05.02.2019 року у справі №357/1206/19, повторно подала аналогічний позов до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, дії позивачки є свідченням недобросовісного використання, наданих їй законом процесуальних прав, а тому суд визнає її дії зловживанням процесуальними правами.

У відповідності до п.6 ч.4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати дії ОСОБА_1, що полягають у повторному поданні позову до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, не усунувши недоліки згідно ухвали суду від 05.02.2019 року у справі №357/1206/19 зловживанням процесуальними правами.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяОСОБА_3