Справа № 523/2001/19
Провадження №2-о/523/124/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в колегії у складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

присяжних Щельнікова В.П., Дєвяшиної С.О.

за участю секретаря Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Державної фіскальної служби України про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій просить оголосити її батька, ОСОБА_3 безвісно відсутнім. Заява мотивована тим, що вона 02 лютого 2019р. отримала лист з Пенсійного фонду України в м. Одесі в якому викликають її батька, як фізичну особу-підприємця. За твердженнями заявниці, останнє відоме місце проживання її батька є: АДРЕСА_1 . З матеріалів спадкової справи їй стало відомо, що її батько проживає на території Білорусії. Посилаючись на те, що тривалий час відсутні відомості про її батька в місці його постійного проживання, заявниця просить задовольнити її заяву. Визнання безвісно відсутнім її батька їй потрібно для припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 .

З метою встановлення фактичних обставин справи, ухвалою суду від 25 березня 2019р. були витребувані матеріали спадкової справи до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, компетентному органу Республіки Білорусь судом було спрямовано окреме судове доручення про встановлення та/або підтвердження відомостей про місце проживання/перебування ОСОБА_3 .

На виконання доручення, до суду 08 жовтня 2019р. надійшли матеріали з Республіки Білорусь.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Державна фіскальна служба України не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи належним чином спрямовувався судовий виклик.

Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Так, наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 є громадянином Республіки Білорусь, що підтверджується: відповіддю Управління внутрішніх справ адміністрації центрального району м. Мінська на ім`я судді суду Жовтневого району м. Гродно (паспорт серії НОМЕР_1 , виданого 01 вересня 2011р. Жовтневим РВВС м. Гродно), заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 04 жовтня 2010р., особу якого було встановлено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О.

Також судом встановлено, що станом на 11 липня 2019р. останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується відповіддю відділу внутрішніх справ адміністрації Жовтневого району м. Гродно, наданого на запит судді суду Жовтневого району м. Гродно.

Вирішуючи питання про розгляд внесеної громадянкою України до суду заяви про визнання безвісно відсутнім громадянина Республіки Білорусь, суд виходить з наступного.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За приписами ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у судовому засіданні.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у судовому засіданні відповідно до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до пункту 8 якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України.

Згідно статті 19 Закону України «Про міжнародне приватне право» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Спеціальним міжнародним договором, який регулює питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою та підлягає застосуванню під час розгляду даної справи є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікована із застереженнями Законом № 240/94-ВР ( 240/94-ВР ) від 10.11.94.

Згідно частини 1 статті 25 наведеної Конвенції по справах про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою і по справах про встановлення факту смерті компетентні установи юстиції Договірної Сторони, громадянином якої особа була в той час, коли вона за останніми даними була жива, а у відношенні інших осіб установи юстиції за останнім місцем проживання особи.

При цьому за частиною 2 статті 1 згаданої Конвенції громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Європейським суд у рішенні у справі «Занд проти Австрії», висловив думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (що зазначалось вище) Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Як було встановлено судом після відкриття провадження у справі, особа стосовно якої поставлено питання про визнання її безвісно відсутньої, ОСОБА_3 є громадянином Республіки Білорусь та на теперішній час має постійне місце реєстрації на території держави, громадянином якої він є.

Встановлені та зазначені вище обставини, в контексті статті 25 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікована із застереженнями Законом № 240/94-ВР ( 240/94-ВР ) від 10.11.94., з урахуванням сталої практики Європейського суду, вказують на те, що національні суди України не можуть вважатися належним судом, тобто «судом, встановленим законом», який має достатньої компетенції для розгляду даної цивільної справи, в зв`язку з її непідсудністю судам України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в зв`язку з її непідсудністю судам України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України,

ВИРІШИЛА

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Державної фіскальної служби України про визнання фізичної особи безвісно відсутньої.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення повної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено та підписано 24 жовтня 2019р.

Суддя

Присяжні