ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 31 серпня 2016 року між ним і ОСОБА_1 у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від нього 650 доларів США, які зобов'язалася повернути до 25 жовтня 2016 року. 07 жовтня 2016 року і 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повернула йому по 100 доларів США на виконання вказаного договору позики грошових коштів. Решта суми позики йому не повернута. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 450 доларів США, що становить 12 038 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 334 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, пеню у розмірі 2 970 грн., витрати від інфляції у розмірі 1 954 грн., а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) за договором позики від 31 серпня 2016 року: 11 777 грн. 06 коп. в якості суми боргу; 334 грн. в якості 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2017 року; 2 682 грн. 57 коп. пені за період з 28 листопада 2016 року по 01 жовтня 2017 року. В задоволенні вимог позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1 954 грн. та в частині стягнення пені за період з 25 жовтня 2016 року по 28 листопада 2016 року відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 640 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 15 травня 2018 року скасувати частково в частині стягнення пені та процентів в сумі 1 349 грн. 95 коп. (2 682 грн. 57 коп. - 1 332 грн. 62 коп.) та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від позивача 650 доларів США, які зобов'язалась повернути до 25 жовтня 2016 року (а.с.8).

На виконання умов зазначеного договору позики 07 жовтня 2016 року і 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повернула позивачеві по 100 доларів США (а.с.8).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 450 доларів США, що становить 12 038 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 334 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, пеню у розмірі 2 970 грн., витрати від інфляції у розмірі 1 954 грн., а також витрати зі сплати судового збору (а.с.3-5).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на те, що грошові кошти отримані в позику не повернуті позивачу, тому на користь позикодавця за договором позики підлягають стягненню 334 грн. в якості 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2017 року та 2 682 грн. 57 коп. пеня за період з 28 листопада 2016 року по 01 жовтня 2017 року на підставі статті 1048 ЦК України, однак, погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування часткового рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Разом з тим, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

30 серпня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від позивача 650 доларів США, які зобов'язалась повернути до 25 жовтня 2016 року (а.с.8).

На виконання умов зазначеного договору позики 07 жовтня 2016 року і 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повернула позивачеві по 100 доларів США (а.с.8).

З наданої розписки вбачається, що строк дії договору позики, укладеного 30 серпня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 закінчився - 25 жовтня 2016 року.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процентів за договором позики, оскільки строк договору позики від 30 серпня 2016 року, укладений між сторонами, закінчився 25 жовтня 2016 року.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 пені слід зазначити наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено 30 серпня 2016 року у простій формі у вигляді розписки та з тексту самої розписки не вбачається, що сторонами було передбачено нарахування пені за невиконання зобов'язання.

Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, на підставі ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду частковому скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 334 грн. в якості 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2017 року та 2 682 грн. 57 коп. пеня за період з 28 листопада 2016 року по 01 жовтня 2017 року, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - скасувати частково в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 334 грн. в якості 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2017 року, 2 682 грн. 57 коп. пеня за період з 28 листопада 2016 року по 01 жовтня 2017 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення 3% річних та пені - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді