УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/632/18

Провадження № 22-ц/818/4912/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року в складі судді Одарюка М.П.,

в с т а н о в и в :

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 656,17 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 91343,83 грн та судові витрати у справі в сумі 1762,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 352 ЦПК України на рішення суду подала апеляційну скаргу дружина відповідача ОСОБА_2 . В обгрунтування доводів скарги зазначає, що за оскаржуваним рішенням відкрито виконавче провадження та 26 серпня 2019 року до її помешкання здійснювали виїзд працівники державної виконавчої служб з метою накладення стягнення на рухоме та нерухоме майно, яке відповідно до вимог ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, це рішення впливає на її права яке співвласника, тому вона має право оскаржити рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року, як дружина відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь під час розгляду справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за апеляційною Скаргою ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст.ст. 2, 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що відповідно до заяви № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000 грн. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 106000 грн., яку банк просив стягнути саме з ОСОБА_1 .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 656,17 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 91343,83 грн та судові витрати у справі в сумі 1762,00 грн.

ОСОБА_2 не є стороною спірних правовідносин, до участі у справі не залучалась, позовні вимоги про стягнення заборгованості за ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявлялись.

При цьому, ані в мотивувальній, ані в резолютивні частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року , будь-яких висновків суду щодо прав та обов`язків апелянта за кредитним договором не міститься й таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалось.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, а також те, що ОСОБА_2 участі в розгляді справи в суді першої інстанції у будь-якому статусі не брала і рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року в частині стягнення боргу за кредитним договором питання про права та обов`язки апелянта безпосередньо не вирішувалось, тобто апеляційне провадження у справі було відкрито за апеляційною скаргою особи, яка не є суб`єктом апеляційного оскарження цього судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Як підставу для перегляду судового рішення та вирішення питання про права ОСОБА_2 апелянт посилається на обставини пов`язані з виконанням судового рішення, які регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

В пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не доведено вирішення Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 04 вересня 2018 року питань про її права, свободи та інтереси при стягненні заборгованості з ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не надає оцінки доводам щодо законності та обґрунтованості судового рішення, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 362, 368, 390 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Ткач Яни Олегівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова