Справа № 353/878/17
Провадження № 2/353/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю секретарів судового засідання Круховської С.М., Риндич О.М.

представників позивача-відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, адвоката

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на 7/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом та зменшення розміру обовязкової частки у спадщині ОСОБА_4 до 1/16 частки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_5, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області, в якій просила визнати за нею у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, а саме на належну їй 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд в спільному майні подружжя та на 1/4 частину вказаного домоволодіння, як обовязкову частку, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного проживання було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, які належать їм по 1/2 частці кожному, як спільно нажите майно подружжя. Свідоцтво про право власності на дане домоволодіння від 31.07.2009 року було видано на імя чоловіка ОСОБА_7, який 03.09.2011 року помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно. Ще за життя ОСОБА_7 посвідчив на імя онука ОСОБА_5 заповіт. ОСОБА_1, яка є спадкоємцем першої черги за законом, має право на обовязкову частку у спадщині, а саме на 1/4 частину домоволодіння. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та 1/2 частини домоволодіння як спільного майна подружжя їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно. На даний час вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно втрачене. У звязку з вищевказаним, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, а саме: на належну їй 1/2 частину домоволодіння, як спільного майна подружжя, та на 1/4 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом, як обовязкову частку, після смерті чоловіка ОСОБА_7

27.12.2017 року відповідач ОСОБА_5 подав через канцелярію Тлумацького районного суду Івано-Франківської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 Свої зустрічні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є його бабусею, а покійний ОСОБА_7 був його дідусем по лінії батька.

Ще за життя, а саме 09.06.2011 року, його дідусь ОСОБА_7 посвідчив на його імя заповіт, яким вказане будинковолодіння на випадок смерті заповів йому. 03.09.2011 року дідусь ОСОБА_7 помер. Він прийняв спадщину за заповітом, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини за заповітом, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно, розташоване по вул. Щорса, 1, в м. Тлумач Івано-Франківської області. Зазначив, що його батьки у 1986 році одружилися і з того часу проживали у спірному будинку, однак приблизно у 1995 році дане домоволодіння було поділено на дві частини з окремими входами. В одній частині проживали дід ОСОБА_7 з бабусею ОСОБА_1, а в іншій його батьки.Його бабуся ОСОБА_1 фактично з 2000 року не проживала разом з дідусем ОСОБА_7 до дня його смерті. Зокрема у 2000 році вона виїхала в Італію та чотири роки не приїжджала. Пізніше навідувалась лише один раз на два роки та поверталась назад до Італії. В період перебування вдома, жила в їхній з батьками частині будинку, оскільки з дідусем ОСОБА_7 у них не було жодних спільних інтересів, вони перебували в неприязних відносинах і не спілкувалися. Фактично з 2000 року і до смерті діда, бабуся ОСОБА_1 з ним не проживала, будь-якого спільного господарства не вела. Дідусь не сприймав її як дружину та члена сімї, аналогічно до діда ОСОБА_7 відносилася і бабуся. В кінці 2010 року дідусь захворів та весь догляд за ним здійснювала ОСОБА_1 (мати відповідача-позивача). Після смерті дідуся, бабуся ОСОБА_1 навіть не приїхала на похорон. З липня-серпня 2012 року ОСОБА_1 почала проживати у будинку покійного дідуся. Дані обставини ствердять в судовому засіданні свідки. Факт її реєстрації за місцем проживання спадкодавця не може підтверджувати факт проживання разом з ним на час відкриття спадщини. Оскільки вона у шестимісячний строк не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а отже, не має права на спадщину за законом на обовязкову 1/4 частку спадкового домоволодіння.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2017 року зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Терпеливця, 1 в м. Тлумачі Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності, обєднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно справі загальний номер № 353/878/17, а провадженню номер № 2/353/448/17.

22.01.2018 року представник позивача-відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_8 подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що позивач-відповідач вважає зустрічний позов необґрунтованим та безпідставним. Так, 18.03.1960 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали шлюб. За час шлюбу ними було спільно побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Терпеливця, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, та 31.07.2009 року на імя ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності. Майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому позивач є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими по вищевказаній адресі. Даний факт відповідачем-позивачем ОСОБА_5 у зустрічному позові не оспорюється. До моменту смерті ОСОБА_7 заповів цілий житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку відповідачу-позивачу. Однак, ОСОБА_7 не мав права розпоряджатись 1/2 частиною домоволодіння належної ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Саме тому ОСОБА_5 може успадкувати лише 1/2 частину спадкового житлового будинку, яка належала покійному ОСОБА_7 Проте, керуючись ч. 1 ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_1 є непрацездатною особою (вдовою), пенсіонером (перебуває на обслуговуванню в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тлумацького району) та має право на обовязкову частку у спадщині, а саме на 1/8 частину спадкового домоволодіння, а решту має право спадкувати за заповітом відповідач-позивач ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 Твердження відповідача-позивача ОСОБА_5 на те, що позивач-відповідач ОСОБА_1 не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не здійснювала догляду за ним не відповідають дійсності, про що ствердять в судовому засіданні свідки. До цього ж, ОСОБА_7 не перебував у безпорадному стані, що підтверджується копіями його медичної картки амбулаторного хворого. Крім цього, відповідач-позивач ОСОБА_5 не надав суду доказів прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

26.02.2018 року в підготовчому судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_5 подав заяву про зміну предмета та підстав зустрічного позову, а саме просив визнати за ним право власності на 7/16 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 та зменшити розмір обовязкової частки у спадщині ОСОБА_1 до 1/16 частини. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він прийняв спадщину за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_7, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, однак в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Зазначив, що його батьки у 1986 році проживали у спірному будинку, однак приблизно у 1995 році дане домоволодіння по факту було поділено на дві частини з окремими входами. В одній частині проживали дід ОСОБА_7 з бабусею ОСОБА_1, а в іншій його батьки та він.Його бабуся ОСОБА_1 фактично з 2000 року не проживала разом з дідусем ОСОБА_7 до дня його смерті. Зокрема у 2000 році вона виїхала в Італію та чотири роки не приїжджала. Пізніше навідувалась лише один раз на два роки та поверталась назад до Італії. Бабуся не сприймала його як чоловіка та члена своєї сімї. В кінці 2010 року дідусь захворів та весь догляд за ним здійснювала ОСОБА_1 (мати відповідача-позивача). Після смерті дідуся, бабуся ОСОБА_1 навіть не приїхала на похорон. З липня-серпня 2012 року ОСОБА_1 почала проживати у будинку покійного дідуся. Фактично з 2000 року ОСОБА_1 не проживала разом зі спадкодавцем, а лише була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину домоволодіння, як на обовязкову частку у спадщині, а разом на 3/4 частини домоволодіння, буде вкрай несправедливо по відношенню до нього, його покійного батька та покійного дідуся, які були впевнені, що він буде забезпечений житлом. З 2000 року ОСОБА_1 не підтримувала звязків з спадкодавцем, погано поводилась з ним, не брала жодної участі по догляду за дідусем, коли він захворів, не надавала ніякої допомоги. Крім цього, позивач-відповідач ОСОБА_1 забезпечена житлом, оскільки їй належить 1/2 частина спірного домоволодіння. ОСОБА_1 також успадкувала після смерті чоловіка земельну частку (пай). З врахуванням даних обставин вважає, що є всі підстави для зменшення обовязкової частки ОСОБА_1 у спадщині до 1/16 частини.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2018 року прийнято до розгляду заяву відповідача-позивача ОСОБА_5 про зміну предмета і підстав зустрічного позову, змінивши зустрічні позовні вимоги предявлені до ОСОБА_1, Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області, а саме про визнання права власності на 7/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом та зменшення розміру обовязкової частки у спадщині ОСОБА_1 до 1/16 частки.

07.05.2018 року представник позивача-відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи пояснення на заяву про зміну предмета та підстав зустрічного позову, в яких вказав, що позивач-відповідач ОСОБА_1 претендує на 1/2 частину спірного домоволодіння, яке належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, що не оспорюється відповідачем-позивачем у своєму зустрічному позові та заяві про зміну предмета та підстав позову. Зазначив, що позивачка є непрацездатною особою, так як вона є пенсіонером та перебуває на обслуговуванні в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тлумацького району. В разі спадкування за законом, 1/2 частки на право власності в згаданому вище будинку, яка належала ОСОБА_7, повинна була спадкуватися позивачем-відповідачем (дружиною) в розмірі 1/4 частки та відповідачем (внук за правом представлення) в розмірі 1/4 частки. Таким чином, позивачка ОСОБА_1 має право спадкувати 1/8 частки у вказаному житловому будинку, як обовязкову частку, в майні померлого чоловіка ОСОБА_7, у відповідності до ст. 1241 ЦК України. Вказав, що твердження відповідача-позивача ОСОБА_5 про те, що позивач-відповідач ОСОБА_1 не проживала разом зі спадкодавцем, не здійснювала його догляд не відповідають дійсності, та спростовується показами свідків. До цього ж, ОСОБА_7 не перебував у безпорадному стані, що підтверджується копіями його медичної картки амбулаторного хворого. Позивач-відповідач ОСОБА_1 має право спадкувати 1/8 частку у вказаному житловому будинку, як обовязкову частку, при спадкуванні після смерті чоловіка ОСОБА_7 у відповідності до ст. 1241 ЦК України. Таким чином, викладені вимоги відповідача-позивача в заяві про зміну предмета та підстав позову про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині ОСОБА_1 до 1/16 частини домоволодіння та визнання за ОСОБА_5 право власності на 7/16 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом не підлягають задоволенню.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності.

В судовому засіданні представники позивача-відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 позов, при уточненому розмірі позовних вимог, підтримали з підстав, зазначених в первісній позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву та пояснення на заяву про зміну предмета та підстав зустрічного позову, просили позов ОСОБА_1 задовольнити та визнати за нею право власності на належну їй 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, як спільного майна подружжя, та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом, як обовязкову частку, після смерті чоловіка ОСОБА_7

Відповідач-позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, однак 03.12.2018 року через канцелярію суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, оскільки в судове засідання не може зявитися за сімейними обставинами, також 21.03.2019 року через канцелярію суду подав заяву, в якій відмовився від заявленого ним клопотання щодо виклику та допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1, та просив завершити розгляд справи без його участі та участі наведених свідків.

Представник відповідача Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмові заяви, у яких вказав, що заперечень проти позову не має, стосовно розгляду справи покладається на розсуд суду та просив розгляд справи провести без його участі.

Свідок ОСОБА_11І, який є рідним братом позивача-відповідача ОСОБА_1, свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що спірний будинок подружжя ОСОБА_1 побудувано давно, приблизно в 70 роках. ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком ОСОБА_7, відносини між ними були нормальними, як у звичайних сімях. Також в спірному будинку проживав її син з дружиною та двома синами. Один із внуків потрапив у ДТП і загинув. Після того ОСОБА_1 виїхала на роботу за кордон, оскільки були необхідні кошти. Всі зароблені гроші ОСОБА_1 передавала додому, купила онуку ОСОБА_5 квартиру в м. Івано-Франківську, зробила там ремонт, тому він житлом забезпечений. Між ОСОБА_7 та дружиною була домовленість, що він свою частину будинку залишить онукові. До смерті ОСОБА_7 обслуговував себе самостійно, не потребував особливого догляду. За ним доглядала невістка ОСОБА_1 (мати відповідача позивача), а коли приїжджала дружина ОСОБА_1, то сама доглядала за чоловіком. Похорон ОСОБА_7 проводила невістка, яка постійно проживала і проживає в спірному будинку, оскільки на той час ОСОБА_1 була за кордоном.

Заслухавши думку представників позивача-відповідача та пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов, при уточненому розмірі позовних вимог, підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав:

Судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на домоволодіння № 1 по вул. Терпеливця в м. Тлумач Івано-Франківської області. Підставою для реєстрації права власності свідоцтво про право власності від 31.07.2009 року, видане Тлумацькою міською радою згідно з рішенням виконавчого комітету від 30.03.2006 року № 53. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 31.07.2009 року. Запис про реєстрацію права власності № 2285 в книзі № 19 (копія довідки ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 01521 від 09.08.2017 року, а.с. 7). Згідно копії технічного паспорту від 02.07.2009 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: вул. Терпеливця, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, побудовані у 1968 році (а.с. 4-6).

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (позивач-відповідач) з 18.03.1960 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (Том 1 а.с. 19). У шлюбі у них народився син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (Том 1 а.с. 134). 01.11.1986 року ОСОБА_15 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (Том 1 а.с. 80). У шлюбі у них 15.06.1993 року народився син ОСОБА_5 (відповідач-позивач), що підтверджується копією свідоцтва про народження (Том 1 а.с. 81).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані по вул. Терпеливця, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, були побудовані та свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння було видане під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 з ОСОБА_1 (позивач-відповідач), вони вважається набутими подружжям за час шлюбу, а отже їм належало на праві спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частині кожному, вищевказаного домоволодіння.

03.09.2011 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Том 1 а.с. 11). Ще за життя ОСОБА_7 посвідчив на імя ОСОБА_5 (відповідач-позивач) заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, розташованими по вул. Щорса, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, що підтверджується копією заповіту від 09.06.2011 року (Том 1 а.с. 35). Згідно довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 3096 від 19.09.2017 року рішенням сесії Тлумацької міської ради народних депутатів V демократичного скликання від 30.06.2006 року вулицю Щорса, 1, перейменовано на вулицю ОСОБА_6, 1 (Том 1 а.с. 9).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_5 (відповідач-позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, оскільки він у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (Том 1 а.с. 33).

Однак, у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні недієздатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до копії посвідчення серії АГ № 897576, виданого Тлумацьким ПФУ в Івано-Франківській області 14.05.2005 року, ОСОБА_1 (позивач-відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_4, призначено пенсію за віком з 01.09.2004 року довічно (Том 1 а.с. 46).

Згідно абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 1241 ЦК України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Підставами для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині, як вказано в інформаційному листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Як роз'яснено у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України.

Враховуючи те, що дружина спадкодавця ОСОБА_1 (позивач-відповідач), на час відкриття спадщини, була непрацездатною вдовою, а отже незалежно від змісту заповіту посвідченого на ОСОБА_5 (відповідач-позивач), вона, як непрацездатна вдова, має право на обовязкову частку у спадщині - половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. Відповідно до копії будинкової книги № 30 (а.с. 13-14) та паспорта громадянина України серії СС 421917, виданого Тлумацьким РВ УМВС в Івано-Франківській області 25.02.1998 року (а.с. 20), ОСОБА_1 на час відкриття спадщини була зареєстрована разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 до дня його смерті по вул. Терпелявця (Щорса), 1, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, а отже вважається такою, що прийняла спадщину за законом, а також отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, успадкувавши земельну частку (пай), яка не охоплена заповітом та не є предметом даного позову (Том 1 а.с. 48). Суд не приймає до уваги посилання відповідача-позивача ОСОБА_16М, викладені у зустрічному позові, стосовно того, що ОСОБА_1 (позивач-відповідач) з 2000 року до дня смерті спадкодавця разом з ним не проживала та перебувала за межами кордону України, оскільки жодних доказів на підтвердження даного факту суду не надано. До цього ж, згідно витребуваної, на підставі ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2017 року, інформації із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-625/0/15-18 від 04.01.2018 року встановлено, що інформації щодо перетину державного кордону України ОСОБА_1 (позивач-відповідач) за період з 01.01.2000 року по 01.01.2013 року в базі даних не виявлено (Том 1 а.с. 121).

Вищевказані обставини, стосовно прийняття спадщини, також підтверджуються копією спадкової справи № 31/2012 від 23.02.2012 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_17 після смерті ОСОБА_7, з якої вбачається, що ОСОБА_5 (відповідач-позивач) та ОСОБА_1 (позивач-відповідач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_7 (Том 1 а.с. 31-60).

Отже, позивач-відповідач ОСОБА_1 правомірно претендує на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Терпеливця, 1, в м. Тлумач Івано-Франківської області, в т.ч.: на належну їй 1/2 частину домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та на 1/8 частину цього ж домоволодіння, як обовязкову частку у спадщині, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, а відповідач-позивач ОСОБА_5 правомірно претендує на решту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Терпеливця, 1, в м. Тлумач Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_7

Позивачу-відповідачу ОСОБА_1 в нотаріальному порядку відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину домоволодіння в спільному майні подружжя та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину цього ж домоволодіння, як обовязкової частки у спадщині, після смерті чоловіка ОСОБА_7, а також відповідачу-позивачу ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_7, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. ОСОБА_6 (Щорса), 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_17 № 815/2017 від 21.08.2017 року (Том 1 а.с. 12) та № 1212/2017 від 08.12.2017 року (Том 1 а.с. 78).

Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» від 23.09.2017 року Свідоцтво про право власності на будинковолодіння № 1 по вул. Терпеливця, м. Тлумач Івано-франківської області, від 31.07.2009 року, видане на імя ОСОБА_7 Тлумацькою міською радою на підставі рішення виконкому від 30.03.2006 року № 53, зареєстрованого за № 2285, втрачене (Том 1 а.с. 15).

Зазначені обставини перешкоджають позивачу-відповідачу та відповідачу-позивачу належним чином оформити право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд критично оцінює посилання відповідача-позивача ОСОБА_5 на те, що відносини, які були між спадкоємцем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_7, носили вкрай негативний характер, та те, що дідусь та бабуся між собою не спілкувалися, дідусь не вважав бабусю ОСОБА_1 членом своєї сімї, а також те, що з 2000року бабуся ОСОБА_1 не підтримувала звязків з спадкодавцем, погано поводилась з ним, не брала жодної участі по догляду за дідусем, коли він захворів, не надавала ніякої допомоги, оскільки дані факти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведені обставини, які мають істотне значення, суд не вбачає достатніх підстав для зменшення розміру обовязкової частки позивача-відповідача ОСОБА_1 у спадщині після померлого чоловіка ОСОБА_7 до 1/16 частини. Тому, суд приходить до висновку що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в цій частині слід відмовити.

За встановлених судом обставин, позов ОСОБА_1, при уточненому розмірі позовних вимог, слід задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_5 слід задовольнити частково.

Зокрема, визнати за ОСОБА_1 (позивач-відповідач) право власності на 5/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), будинок 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, в тому числі: на належну їй 1/2 частину домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом, як обовязкову частку, після смерті чоловіка ОСОБА_7, а також визнати за ОСОБА_5 (відповідач-позивач) право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), будинок 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_7

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При такому вирішенні спору, враховуючи те, що сторонами при поданні позовної заяви та зустрічної позовної заяви сплачено судовий збір у відповідних розмірах щодо їх позовних вимог, суд вважає, що витрати понесені сторонами по сплаті судового збору слід віднести на їх рахунок.

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1241, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4, при уточненому розмірі позовних вимог, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителькою вул. Терпеливця, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 5/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), будинок 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, в тому числі: на належну їй 1/2 частину домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та на 1/8 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом, як обовязкову частку, після смерті чоловіка ОСОБА_7.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителем ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. ОСОБА_6 (Щорса), будинок 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7.

Судові витрати по справі понесені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителькою вул. Терпеливця, 1, м. Тлумач Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, покласти на її рахунок.

Судові витрати по справі понесені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителем ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, покласти на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийОСОБА_18