ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2697/19 Справа № 212/7289/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року та додаткове рішення від 29 жовтня 2018 року які ухвалено суддею Колочко О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2018 року, додаткового рішення 26 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 березня 2015 року було витребувано з чужого незаконного володіння шляхом вилучення у ОСОБА_2 належний йому автобус ПАЗ-32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 119960 гривень та передання його ОСОБА_1

Після набрання законної сили вказаним рішенням, позивачу був виданий виконавчий лист, який він передав на виконання до Жовтневого ВДВС.

В період виконання судового рішення, відповідач ОСОБА_2 розукомплектував належний позивачу автобус, залишив його в практично розібраному стані, залишив лише кузов та шасі, тобто на теперішній час автобус до експлуатації не придатний, у зв'язку з чим вартість автобуса складає 24497 грн. відповідно до проведеної ТОВ Центр експертного дослідження» оцінки від 28 липня 2015 року. Отже, вартість майна, яке не було повернуто позивачу складає 95463 грн.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяно матеріальну шкоду на вказану суму, яку просив суд стягнути з відповідача, а також моральна шкода, яка полягає у відчутті моральних страждань позивачем, оскільки на протязі тривалого часу він не мав можливості витребувати належний транспортний засіб, пережив сильний стрес, були порушені звичайний уклад життя і нормальні життєві зв'язки позивача, моральну шкоду оцінив в розмірі 10000 грн., які також просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування обох рішень та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянти вказують на те, що у судовому рішенні невірно відтворені показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вважають, що ці показання перетворені судом на користь відповідача. Окрім того, стверджують, що рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, також розцінено судом на користь ОСОБА_2

Представники позивача, вважають доведеним факт самовільного, незаконного, шляхом оману заволодіння відповідачем автобусом позивача після складення довіреності 04 лютого 2013 року, а також те, що це володіння тривало більш 2-х років, оскільки це встановлено рішенням суду від 24 березня 2015 року. Вказують, що з дня набрання чинності зазначеним рішенням у відповідача виникло зобов'язання повернути позивачу автобус в належному стані, що регулюється нормами статей 526, 599, 612 ЦК України, які в порушення вимог закону не були застосовані судом першої інстанції. Апелянти вважають, що після набрання чинності попереднім судовим рішенням, ОСОБА_2 не тільки був зобов'язаний повернути ОСОБА_1 автобус у стані, який існував на час незаконного заволодіння транспортним засобом, але і зберігати автобус до такого повернення.

Також, представники позивача вказують на те, що у рішенні суд послався на статті 22 та 1166 ЦК України, які не застосував, оскільки майнова шкода не відшкодована позивачу. На думку апелянтів висновок суду, що сам позивач розукомплектував належний йому автобус, є припущенням, а відсутність у цьому вини відповідача, не доведена.

Апелянти вважають, що суд повинен був застосувати норми статті 613 ЦК України, оскільки боржник-відповідач не звільняється від накладеного рішенням суду обов'язку, стверджують, що саме ОСОБА_2 несе відповідальність за збереження транспортного засобу у період до 01 липня 2015 року. На думку представників позивача, є докази того, що станом на час ухвалення судового рішення від 24.03.2015 укомплектований автобус мав ринкову вартість 119960 грн. (преюдіціонально, встановлений факт), що станом на 08 січня 2016 року (час проведення судової експертизи) розукомплектований та пошкоджений автобус мав ринкову вартість значно меншу - 18596 грн. (суд не наводить розумних доводів проти такого висновку), при цьому вартість запасних частин та ремонтних робіт, необхідних для приведення автобусу у первинний стан, станом на ту ж дату - 08.01.2016, складала 317127 грн., тому вони вважають, що цих фактів достатньо для ухвалення рішення про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, висновок суду про недоведеність спричинення позивачу матеріальної і моральної шкоди, вважають неправомірним.

Апелянти звертають увагу на те, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди залишена судом поза увагою. Вказують на порушення норм Конвенції (стаття 1 протоколу 1), так як порушено право позивача на володіння своїм майном, а також статті 13 (ефективний засіб правового захисту), тому вважають, що такий захист буде надано позивачеві судом другої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представників позивача, представника відповідача ОСОБА_2, адвокат Амельчишин О.В., просить відмовити в задоволені апеляційної скарги в повному обсязі, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що наведений у рішені суду короткий зміст показань свідків повністю відповідає показам, які ці свідки давали суду, а наведений апелянтами зміст показань свідків не відповідає дійсності і є намаганням ввести суд в оману, при цьому зазначає, що суд не зобов'язаний наводити в судовому рішенні покази свідків дослівно та в повному обсязі. Також відповідає дійсності висновок суду про те, що в попередньому рішенні від 24.03.2015 не встановлено коли саме ОСОБА_2 саме заволодів транспортним засобом і скільки цей транспортний засіб перебував у відповідача без правових підстав. Вказує, що довіреність ОСОБА_1 є правовою підставою, яка надає ОСОБА_2 право користуватися, володіти та розпоряджатися на свій розсуд автобусом. Вказує, що зазначені апелянтами норми ЦК України щодо зобов'язань не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Твердження апелянтів щодо наявності обов'язку відповідача зберігати транспортний засіб в належному стані не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на нормах матеріального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представників позивача не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 березня 2015 року, ухваленому у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання права власності та стягнення безпідставно отриманих коштів, первісний позов був задоволений частково, в задоволенні зустрічного позову - відмовлено (а.с.12-14).

Цим рішенням витребувано з чужого незаконного володіння шляхом вилучення у ОСОБА_2 належний на праві приватної власності ОСОБА_1 автобус ПАЗ-32054-07 реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 119960 грн. та передано ОСОБА_1 Рішення набрало законної сили 26 травня 2015 року.

Зі Звіту про оцінку автомобіля ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр експертного дослідження», оцінка проведена на дату - 28 липня 2015 року, підписана директором ОСОБА_11 та оцінщиком ОСОБА_12 та визначена ринкова вартість ТЗ станом на 28 липня 2015 року 24 497 гривень без ПДВ (а.с.58-85).

Відповідно до ідентифікації об'єкту оцінки визначено його технічний стан, а саме зазначено в звіті, що автомобіль розукомплектований - відсутні автозапчастини:

1.Двигун Д-245 ЙЕ2

2.Коробка передач

3.Карданний вал

4.Радіатор

5.Інтеркулер

6.Проміжний вал

7.Натяжний ролик

8.Ремені

9.Всі патрубки

10.Головне зчеплення

11.Робоче зчеплення

12.Гальмівний кран

13.Кран стоячого гальма

14.Гальмівні камери

15.Тріскачки

16.Повітрясушитель

17.Панель приладу

18.Вимикачі

19.Прилади зовнішнього освітлення

20.Реле поворотів

21.Реле зарядки

22.Перемикач покажчиків поворотів

23.Замок запалювання

24.Аварійний вимикач

25.Лівий та правий очищувачі скла

26.Ліхтарі внутрішнього освітлення

27.Блок запобіжників

28.Пневмопривод дверей

29.Електропривод дверей

30.Лобові стекла

31.Передній і задній люки

32.Водійське сидіння і 6 пасажирських

33.Акумулятор, гідравлічний силовий циліндр

34.Запасне колесо

08 січня 2016 року судовим експертом Чивчиш О.П. було проведено судову авто товарознавчу експертизу по визначенню ринкової вартості автомобіля ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно висновку №Д3/01/16, складеному за результатами проведення експертизи і на підставі, зокрема протоколу огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року, визначено ринкову вартість автомобіля на час проведення експертизи в розмірі 18596,52 грн., вартість запасних частин та ремонтних робіт - 314127,27 грн. (а.с.100-130).

З копії акту державного виконавця від 01 липня 2015 року, складеного державним виконавцем Сокол Г.Л. з примусового виконання виконавчого листа 2/212/142 від 09 червня 2015 року про витребування та передачі майна на користь ОСОБА_1, вбачається, що в присутності 2 понятих, стягувач відмовився приймати автобус ПАЗ 32054-07 НОМЕР_1, недоліки під час вилучення транспортного засобу стягувач відмовився зазначити. Відмова прийняття ТЗ стягуваем мотивована тим, що державний виконавець відмовився проводити опис ТЗ та відсутніх запчастин, від підпису акту ОСОБА_1 відмовився (а.с.144).

Листом від 08.07.2015 за №19216, встановлено, що Жовтневий ВДВС повідомив ОСОБА_1 про те, що 01 липня 2015 року державним виконавцем був здійснений вихід за місцем знаходження ТЗ ПАЗ 320-54-07 НОМЕР_1, де було складено акт державного виконавця про відмову стягувача прийняти транспортний засіб, в зв'язку з тим, що останній розукомплектовано. У виконавчому документі не зазначено технічний стан та комплектацію автобуса, який потребує передачі, оцінка майна проводиться державним виконавцем для подальшої реалізації оцінюваного майна в рахунок погашення боргу. У даному випадку вартість майна, що потрібно передати зазначено судом. Враховуючи такі обставини, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.4 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.145).

З доданої до матеріалів цивільної справи копії Протоколу огляду транспортного засобу, проведеного ТОВ «Центр експертного дослідження» і підписаного експертом ОСОБА_12 вбачається, що огляд проведено 26.06.2015, однак в місті проставляння дати огляду наявні затертості в місяці - «06».

Відповідно до цієї копії протоколу, під час огляду ТЗ ПАЗ 32054-07 експертом було встановлено, що колісний транспортний засіб розукомплектований - відсутній двигун, коробка, навісне обладнання, прилади, радіатор, запаска, фари і так далі (а.с.142).

Також, в цій копії протоколу огляду зазначено, що ТЗ має сліди відновлювального ремонту більше 3 деталей, має інформативні ознаки несправності вузлів, елементи кузову мають корозійні пошкодження: панель пола кузова, пороги кузова, щиток передка, бризговик облицювання радіатора, арка боковин (бризговики боковини), двері, елементи жорсткості (лонжерони, поперечини), передок кузова, панелі передка, крило знімне, крило незнімне, забарвлення кузова, скло (потертості, пошкодження) (а.с.142 зворот).

З доданого до матеріалів цивільної справи оригіналу Протоколу огляду транспортного засобу, проведеного ТОВ «Центр експертного дослідження» і підписаного експертом ОСОБА_12 вбачається, що огляд проведений 26.06.2015 (а.с.152).

Згідно цього протоколу, під час огляду ТЗ ПАЗ 32054-07 експертом було встановлено, що транспортний засіб розукомплектований: відсутній двигун, електрообладнання, коробка передач, генератор, стартер, система охолодження, світлові прибори. Також у протоколі зазначено, що елементи кузову мають корозійні пошкодження: панель пола кузова, пороги кузова, щиток передка, бризговик облицювання радіатора, арка боковин (бризговики боковини), двері, полка задка з перегородкою (моторний відсік) панель боковини задня, елементи жорсткості (лонжерони, поперечини), передок кузова, панелі передка, крило знімне, крило незнімне. Окрім того, вказано, що ТЗ експлуатувалося в режимі міського автобусу (а.с.152 зворот).

Відповідно до висновку з оцінки вартості транспортного засобу, складеному суб'єктом оціночної діяльності ПП «Персей» від 20 жовтня 2014 року, ринкова вартість автобусу ПАЗ 32054-07, 2006 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 20.10.2014 складає 80738 грн. без ПДВ (а.с.153-161).

У повідомленні судового експерта Чивчиша О.П., яке надійшло на адресу суду 15 червня 2016 року, вбачається неможливість надання висновку судової товарознавчої експертизи у справі, оскільки у звіті про оцінку ТЗ, складеного 28.07.2015 ТОВ «Центр експертного дослідження», не вказаний технічний стан ТЗ; в копії протоколу огляду ТЗ від 26.06.2015, складеного в присутності ОСОБА_1 (а.с.142), зазначено технічний стан ТЗ, перелік елементів кузову, що мають корозійні пошкодження, перелік же відсутніх складових, відрізняється від переліку який вказано в звіті, складеного тим самим оцінювачем; протокол огляду ТЗ від 26.06.2015, складеного в присутності ОСОБА_1 (а.с.152), відрізняється від копії протоколу від 26.06.2015 (а.с.142); в акті державного виконавця Сокол Г.Л. від 01.07.2015 (а.с.144) не зазначено технічний стан та комплектація автобуса (а.с.173-174).

З копії нотаріальної довіреності від 04.02.2013, доданої до матеріалів цивільної справи, видно, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та надав йому право експлуатувати та продати ТЗ ПАЗ 32054-07 реєстраційний номер НОМЕР_1, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, укладати від імені Довірителя договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем тощо. Довіреність дійсна протягом десяти років до 04.02.2023 (а.с.227 зворотній бік).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд, першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду «поза розумним сумнівом», не доведено спричинення позивачеві матеріальної і моральної шкоди діями відповідача, як не доведено, і те, що саме в період виконання рішення суду, яким було витребувано транспортний засіб з незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1, відбулося розукомплектування спірного транспортного засобу, саме в такому обсягу, як зазначено в позові, і що розукомплектував тарнспортний засіб саме відповідач ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доводи апелянтів про те, що рішенням суду від 24 березня 2015 року доведено факт самовільного, незаконного, шляхом оману заволодіння відповідачем автобусом позивача, що у відповідача виникло зобов'язання повернути позивачу автобус в належному стані на підставі статей 526, 599, 612 ЦК України, що після набрання чинності попереднім судовим рішенням, ОСОБА_2 не тільки був зобов'язаний повернути ОСОБА_1 автобус у стані, який існував на час незаконного заволодіння транспортним засобом, але і зберігати автобус до такого повернення, колегія суддів не сприймає.

З рішення суду від 24.03.2015 на яке посилаються представники позивача видно, що цим рішенням було доведено належність позивачу ОСОБА_1 спірного транспортного засобу на праві власності, у зв'язку з чим це майно було витребувано у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння шляхом вилучення транспортного засобу ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_1 вартістю 119 960 грн. та передано ОСОБА_1, що свідчить про те, що позов задоволено з підстав незаконного володіння ОСОБА_2 автобусом належним ОСОБА_1, а не з підстав незаконного заволодіння транспортним засобом (а.с.13-14, т.1). Слід зазначити, що незаконне заволодіння транспортним засобом на яке вказують апелянти мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 289 КК України, тоді як матеріали справи не містять вироку про засудження відповідача за вказаною статтею кримінального кодексу України, тому посилання апелянтів на це є надуманим.

Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому рішенні невірно відтворені показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності, оскільки суд не зобов'язаний наводити в судовому рішенні дослівно показання допитаних ним свідків, окрім цього, відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу, суд оцінює окремо, а також оцінює, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, проаналізувавши пояснення учасників справи, зокрема покази сторін, надані в судовому засіданні в якості свідків, покази свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши кожний доказ окремо, та і у їх сукупності, дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому матеріальної і моральної шкоди.

Доводи апелянтів, що суд повинен був застосувати норми статті 613 ЦК України, оскільки боржник-відповідач не звільняється від накладеного рішенням суду обов'язку, що саме ОСОБА_2 несе відповідальність за збереження транспортного засобу у період до 01 липня 2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо сумнівності факту проведення огляду «Центром експертного дослідження» ТЗ саме 26 червня 2015 року та неприйняттям цього доказу як належного та достовірного з наведених в судовому рішенні підстав.

Окрім того визнання судом неналежним доказом і висновку експерта № Д3/01/16 від 08.01.2016, яким визначено ринкову вартість автобусу ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_1 в розмірі 18596,52 грн., колегія суддів вважає правильним, оскільки огляд вказаного транспортного засобу був проведений вже після факту відмови позивача від отримання ТЗ 01 липня 2015 року в присутності державного виконавця, в зв'язку з чим виконавче провадження було закрито.

Отже, колегія суддів, також вважає, що позивачем не доведено, що розукомплектування належного позивачу автобуса і в такому обсязі, як зазначено в позові було здійснено саме відповідачем в період виконання рішення суду, яким було витребувано транспортний засіб з незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_1-ОСОБА_5 ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: