РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/309/18

Провадження № 22-ц/4815/137/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року у складі судді Кушніра О.Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області о 10 год. 05 хв., повний текст якого складено 08 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в Здолбунівський районний суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану йому кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в сумі 19 457,14 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16757 грн. 07 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди, а тому в цій частині рішення має бути змінено. Вказує, що вироком Здолбунівського районного суду від 11 травня 2018 року, що набрав законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Факт спричинення відповідачем внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивачу, встановлений вироком суду, який набрав законної сили. Пояснює, що відповідальність заподіювача шкоди, тобто відповідача, не була застрахована, як це передбачає законодавство про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначає, що внаслідок вчинення відповідачем злочину, йому (позивачу) було завдано моральну шкоду, яку він оцінював в розмірі 300 000 грн., оскільки зазнав фізичного болю та страждань, втратив можливість повноцінно ходити, зазнав невідновних моральних втрат, пережив і на даний час переживає сильний стрес. Вказані обставини завдали йому моральні страждання, порушили нормальні життєві зв'язки, вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що він є пенсіонером та не може повноцінно рухатися, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначити справедливу компенсацію моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди, збільшивши цей розмір з 20000 грн. до 300 000 грн..

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення морального відшкодування скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2018 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З вироку вбачається, що 17 травня 2017 року близько 15.00 години, ОСОБА_2, керуючи мотоциклом без бокового причепу марки «Zongshen ZS M 200 GS», реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись зі швидкістю 15,3-21,2 км/год по автодорозі по вулиці Центральній у с.Глинськ Здолбунівського району Рівненській області, у порушення вимог п.2.3 (б), п.12.3 Правил дорожнього руху України, відволікся від керування зазначеним мотоциклом у дорозі, проявивши неуважність, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки у зв'язку із появою на проїзній частині дороги пішохода, що рухався у попутному напрямку, якого об'єктивно спроможний був виявити, однак негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду пішохода не вжив, внаслідок чого скоїв на нього наїзд, чим спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Внаслідок вказаної події відповідач зазнав матеріальних збитків та моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 267 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сімї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Протиправність діяння ОСОБА_2, внаслідок якого ОСОБА_1 зазнав школи, підтверджується вищезазначеним вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2018 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №206 від 08 грудня 2017 року, за даними медичної карти № 3574/422, при госпіталізації 17 травня 2017 року ОСОБА_1 у травматологічне відділення Здолбунівської ЦРЛ у нього діагностовано та рентгенологічно підтверджено «закритий осколковий перелом середньої третини обох кінцівок правої гомілки, МОС перелому великої гомілкової кістки», які по критерію довготривалого розладу здоров'я відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Епікризи №3574 та №7059 вказують на те, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Здолбунівської ЦРЛ у період з 17 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 03 по 23 жовтня 2017 року.

У червні 2018 року ОСОБА_1 виписаний на амбулаторне лікування з гіпсовою пов'язкою на п'ять тижнів під нагляд травматолога. У жовтні 2018 року зі скаргами на болючість правої гомілки при ході, її припухлість позивач повторно знаходився на стаціонарному лікуванні, після якого виписаний з рекомендаціями ходити з милицями з дозованим навантаженням на праву гомілку.

Наведені обставини безспірно свідчать про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав не лише фізичного болю внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, але й глибоких душевних страждань та порушення його життєвих зв'язків. Отримані травми провокували неприємні спогади та негативні переживання, страх повторення болю, тривогу, настороженість і дратівливість, що в свою чергу негативно позначалося на спілкуванні з оточуючими. Позивач був змушений значну частину свого часу зосереджувати виключно на проблемі одужання та реабілітації, переживаючи при цьому фізичні незручності та психологічний дискомфорт, та не маючи впевненості щодо майбутнього стану здоров'я.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінивши наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про те, що визначений місцевим судом розмір морального відшкодування є недостатнім та вважає за необхідне визначити його в сумі 60 000 гривень.

При цьому апеляційний суд також враховує довготривалість моральних та фізичних страждань позивача; ступінь ушкодження здоров'я, котрий відноситься до ушкодження середньої тяжкості; той факт, що він не одужав і на даний час та змушений проходити огляди та реабілітацію з приводу отриманої внаслідок неправомірних дій відповідача травми; поведінку відповідача, який не вчинив жодних дій щодо можливого відшкодування завданої ним позивачу шкоди та не цікавився його станом здоров'я, що в свою чергу викликало у потерпілого почуття образи та приниженої гідності.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про часткове задоволення позову не з'ясовано у повній мірі фактичних обставин справи та норм закону, що регулюють дані правовідносини, не оцінено наведеного у взаємозв'язку, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з наведеним, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 2 557,20 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року в частині стягнення моральної шкоди, завданої злочином - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер картки платника податків відсутній, зареєстрований АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2, який проживає АДРЕСА_2) 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер картки платника податків відсутній, зареєстрований АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2, який проживає АДРЕСА_2) судові витрати в сумі 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Боймиструк С.В.

підпис Бондаренко Н.В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.