Головуючий у І інстанції Дочинець С.І.
Єдиний унікальний номер 223/369/17
Номер провадження 22-ц/804/2363/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Донецькій апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Пономарьової О.М.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року, ухвалене в м. Вугледар Донецької області та повний текст якого складено 19 червня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (надалі - АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява вмотивована тим, що 22 лютого 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість в сумі 79 907 грн. 93 коп., яка складається з: 7 649 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом, 64 982 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 232 грн. 64 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 793 грн. 24 коп. - штраф (процентна складова), яку просив стягнути з відповідачки разом із судовими витратами по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю, оскільки АТ КБ «Приватбанк» надало суду достатні докази на підтвердження законності та обґрунтованості заявлених вимог. Факт укладення кредитного договору та отримання кредиту на платіжну картку підтверджується власноруч підписаною заявою відповідачки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідачка користувалася кредитними коштами, частково здійснювала погашення боргу. Також зазначає, що кредитну картку на ім`я відповідачки було перевипущено на нову, строком дії до останнього дня серпня 2016 року, яку вона отримала та використовувала, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином судовою повісткою (т. 2 а.с. 6), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Шишелової Н.В., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення сулу першої інстанції скасувати та позовні вимоги задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н від 22 лютого 2008 року, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 79 907 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7 649 грн. 56 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 64 982 грн. 50 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 232 грн. 64 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 3 793 грн. 24 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги недоведені, оскільки відповідачка заперечує факт укладання кредитного договору, а позивачем не було надано витребуваний оригінал заяви від 22 лютого 2008 року.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2008 року ОСОБА_1 було підписано заяву № 048421145, на підставі якої вона отримала кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

Також, ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с. 8). Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 22 лютого 2008 року були надані кредитні карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , зі строком дії до останнього дня серпня 2016 року (а.с. 48).

З виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 користувалась вказаними картками, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку.

Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.

Таким чином, заперечення відповідачки щодо недоведеності укладення між сторонами кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, не заслуговують на увагу.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 червня 2017 року, отже, виходячи зі строку дії картки № НОМЕР_2 , позов пред`явлено в межах строку позовної давності, а тому апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 7 649 грн. 56 коп.

Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договором № б/н від 22 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 встановлено обов`язок останньої в межах строку кредитування повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами договору № б/н від 22 лютого 2008 року відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до останнього дня серпня 2016 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом 06 червня 2017 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 06 червня 2014 року по останній день серпня 2016 року (строк дії карти).

Відповідно до умов укладеного договору, відповідачка зобов`язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних за винятком періоду, коли позивач зменшив цю ставку до 30% (з 06 червня по 31 серпня 2014 року).

Виходячи з розрахунку заборгованості, за період з 06 червня 2014 року по 31 березня 2015 року заборгованість відповідачки по процентам складає 5 105 грн. 67 коп.

За період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року заборгованість відповідачки по процентам складає 3 970 грн. 12 коп. (7 649 грн. 56 коп. заборгованості по тілу кредиту * 0,1% денної процентної ставки * 519 днів у періоді).

Таким чином, розмір заборгованості відповідача по процентам за період з 06 червня 2014 року по 31 серпня 2016 року складає 9 690 грн. 25 коп. (5 105 грн. 67 коп. + 3 970 грн. 12 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У позовній заяві позивач, серед іншого, просить стягнути заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафи: фіксована частина і процентна складова.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із підпунктом 4 п.2 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить м. Вугледар (Вугледарська міська рада).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у м. Вугледар Донецької області.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача штрафу та пені слід відмовити.

Відповідачка із позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що його не підписувала, до суду не зверталася. Тому не надання позивачем на вимогу суду оригіналу заяви не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт отримання кредитної картки підтверджується світлиною зробленою у відділенні банку на якій зображена відповідачка із карткою в руках (т. 1 а.с. 120). Зобов`язуючи позивача надати оригінал заяви відповідачки лише з мотивів невизнання нею факту підписання заяви, суд першої інстанції не врахував положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України згідно з якою подана копія письмового доказу не береться судом до уваги лише за наявності сумніву її відповідності оригіналу, на що суд не посилався. Крім того, з листа АТ КБ «Приват Банк» від 27.03.18 р. вбачається, що надати витребувані судом першої інстанції оригінали письмових доказів неможливо в зв`язку із їх знаходженням на тимчасово окупованій території Донецької області (т. 1 а.с. 119).

Також не можна погодитися і з висновком суду щодо суперечливості наданих банком доказів, оскільки виписка з особового рахунку не може підтверджувати строк дії карток, які видавалися відповідачеві, а підтверджує лише факт, що відповідач цими картками користувалася (т. 1 а.с. 49-52).

Отже стягненню з відповідачки підлягає сума заборгованості в розмірі 17 339 грн. 81 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7 649 грн. 56 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9 690 грн. 25 коп. за період з 06 червня 2014 року по 31 серпня 2016 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600 грн (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі, 2400 грн (а.с. 229).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 79 907,93 грн., задоволено в розмірі 17 339 грн. 81 коп., що складає 21,7% від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 347 грн. 20 коп. (1 600 грн. х 21,7%) за подачу позову до суду першої інстанції та 520 грн. 80 коп. - за подачу апеляційної скарги (2 400 грн. х 21.7%), а разом - 868 грн.

Враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 7649 (сім тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 56 коп. та заборгованість за процентами за період з 06 березня 2003 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 9 690 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 25 коп., а разом - 17 339 (сімнадцять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 81 коп.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові ви трати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 868 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

О.М. Пономарьова