Провадження № 2-з/761/633/2019
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притула Н.Г.

при секретарі: Позднякову В.С.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

В позовних вимогах позивач просить: визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 по кредитному договору №111-07-И/02 від 04.04.2011 року.

Разом з тим, до Шевченківського районного суду м.Києва була подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить: вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення виконавчого провадження на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року, яким було задоволено позов банку та стягнуто заборгованість за кредитним договором №111-07-И/02 від 04.04.2011 року, який укладений між АТ «Банк Фінанси та кредит» та ОСОБА_1

Заява обґрунтована тим, що відсутність заходів забезпечення позову - унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, так як в даному випадку позивач заявляє вимоги щодо визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, за яким в даному випадку, як зазначила заявниця, відбувається примусове стягнення в рамках виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали заяви та позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав.

Згідно із ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас, згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Так, в даному випадку, позивачка посилається на те, що з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року, яким було задоволено позовні вимоги АТ «Банк Фінанси та кредит» щодо стягнення з неї грошових коштів за спірним кредитним договором №111-07-И/02 від 04.04.2011 року, укладеного між нею та АТ «Банк Фінанси та кредит» - відкрито виконавче провадження, стягнення за яким вона просить зупинити.

При цьому, в супереч положень ст. 81 ЦПК України заявницею в обґрунтування своїх вимог не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування такого виконавчого провадження, зокрема в матеріалах справи відсутня відповідна постанова про відкриття такого виконавчого провадження.

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки суду, в даному випадку, не надано жодних відомостей щодо того яким органом виконавчої служби було відкрито вказане виконавче провадження, суд позбавлений можливості встановити, чи перебуває взагалі на виконанні державного або приватного виконавця зазначене виконавче провадження, за яким заявниця просить зупинити стягнення, тобто його виконання.

Крім, того варто зауважити, що в обґрунтування викладених обставин, заявницею не надано рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року, на яке вона посилається у своїй заяві та за яким, як вона зазначила, відбувається примусове стягнення.

При цьому, слід зазначити, що дане рішення Печерського районного суду м. Києва датоване числом спірного кредитного договору, а саме 04.04.2011 року, проте, враховуючи зазначену інформацію, а також те, що суду не надано копію вказаного рішення суду та договору, суд, в свою чергу, позбавлений можливості встановити фактичність вказаних обставин щодо порушених прав позивачки.

Отже, в порушення норм ст.ст. 150-153 ЦПК України, в даному випадку, заявницею не уточнено заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову та, в свою чергу, не доведено їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, підстави та предмет позову, а також те, що заявником не доведено співмірність заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову і позовних вимог та не надано відповідних належних та допустимих доказів в обґрунтування викладених обставин, щодо існування виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відповідного органу виконавчої служби та, за яким відбувається стягнення за спірним кредитним договором, в порядку примусового виконання рішення суду, при цьому, не надано копію такого рішення - суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання виконавчого провадження, так як з наданих матеріалів заяви та справи суд, позбавлений можливості встановити наявність такого виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відхилити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула