Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 471/724/17-ц

провадження № 61-10207св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Братська районна державна адміністрація Миколаївської області, Ганнівська сільська рада Братського району Миколаївської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року у складі судді Догарєвої І. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Прокопчук Л. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що рішенням загальних зборів колгоспу «Іскра» с. Ганнівка Братського району Миколаївської області від 20 січня 1999 року (протокол № 1) затверджено рішення правління колгоспу від 18 червня 1989 року (протокол № 6), яким задоволено її клопотання про надання житла.

Згідно з цим рішенням їй надано у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

На цей час вона вирішила оформити право власності на житловий будинок з метою відчуження, однак не змогла цього зробити, оскільки державним реєстратором Братської районної державної адміністрації Миколаївської області Червонищенко О. І. зареєстроване право власності на зазначений вище будинок за ОСОБА_2

Вважала, що право власності за ОСОБА_2 зареєстроване безпідставно, оскільки на час реєстрації підставою виникнення права власності зазначено Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та виписку з погосподарської книги, видану 28 березня 2016 року Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області. Проте, крім виписки з погосподарської книги, необхідною умовою державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок, побудований до 05 серпня 1992 року, є документ, що підтверджує речове право на земельну ділянку. Проте такий документ наданий не був, отже, реєстрація права власності на житловий будинок проведена з порушенням та підлягає скасуванню.

03 листопада 2017 року представник позивача ОСОБА_3 , збільшивши позовні вимоги, додатково просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між колгоспом «Іскра» Братського району Миколаївської області та ОСОБА_1 на суму 2 750,00 крб, зареєстрований Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області 28 травня 1992 року за номером 91.

Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що позивач 25 жовтня 2017 року отримала дублікат зазначеного договору. У зв`язку з тим, що цей договір не посвідчено нотаріально, він не є чинним, хоча його зареєстровано у відповідній сільській раді, як того вимагало чинне на той час законодавство. Посвідчити договір в нотаріальній конторі на сьогодні позивач не має можливості, оскільки колгосп «Іскра» не існує і не має його правонаступників.

Посилаючись на положення частини другої статті 47 Цивільного кодексу Української УРСР (далі - ЦК Української РСР) та, на те, що всі умови договору були виконані сторонами в повному обсязі, договір зареєстровано в сільській раді, вважав, що є підстави для визнання його дійсним.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено Ганнівську сільську раду Братського району Миколаївської області.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 28 травня 1992 року продавець - колгосп «Іскра» належним чином не міг підтвердити право власності на відчужуваний житловий будинок та жодним повноважним органом колгоспу рішення щодо відчуження житлового будинку ОСОБА_1 не приймалось. Рішенням правління колгоспу «Іскра» від 18 червня 1989 року (протокол № 6) було лише рекомендовано задовольнити заяву ОСОБА_1 щодо надання їй житла, про відчуження їй житлового будинку не йшлося. Позивачем не надано доказів про надання їй в установленому порядку в користування земельної ділянки при будинку.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач із зазначених у позові підстав не набула прав на житловий будинок в установленому законом порядку; відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом скасування запису про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_2 .

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційної скаргою на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди, вирішуючи спір не взяли до уваги, що позивач з 1989 до 1990 року та з 1991 до 1995 року була головою домогосподарства та проживала в ньому, тому має право оспорювати реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_2 ; не визначилися з характером спірних правовідносин та не з`ясували рік побудови будинку та хто є його власником; дійшли помилкового висновку про те, що вона не набула право власності на будинок у порядку, який був чинним на час укладення договору купівлі-продажу будинку - 28 травня 1992 року.

У липні 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки колгосп «Іскра» не був власником спірного житлового будинку, отже, не мав права його відчужувати; у договорі купівлі-продажу відсутні печатка, площа та адреса будинку; секретар сільської ради не мав повноважень на вчинення нотаріальних дій; державна реєстрація права власності за нею ( ОСОБА_2 ) проведена відповідно до чинного законодавства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Арбузинського районного суду Миколаївської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скаргиОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Іскра» від 04 грудня 1995 року (протокол № 2) с. Ганнівка Братського району Миколаївської області колгосп «Іскра» реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Іскра» (далі - КСП «Іскра»).

Рішенням загальних зборів членів КСП «Іскра» від 29 січня 2000 року КСП «Іскра» реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» (далі -ТОВ «Відродження»).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 01 серпня 2006 року припинено державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Відродження» на підставі судового рішення, правонаступники відсутні.

18 червня 1989 року на засіданні правління колгоспу «Іскра» розглядалась заява ОСОБА_1 щодо надання їй житла, правлінням колгоспу вирішено - рекомендувати задовольнити прохання. Рішенням загальних зборів членів колгоспу «Іскра» від 20 січня 1999 року (протокол № 1) затверджені рішення, прийняті правлінням колгоспу 18 червня 1989 року. Інші відомості щодо надання житла ОСОБА_1 , у тому числі, назва населеного пункту, вулиця та номер будинку в документах за 1989-1995 роки відсутні.

Із договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 травня 1992 року слідує, що колгосп «Іскра» (від колгоспу «Іскра» діяв завгосп ОСОБА_5 ) продав, а ОСОБА_1 купила жилий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , розташований на землях Ганнівської сільської ради. За змістом цього договору житловий будинок належав продавцю - колгоспу «Іскра» Братського району Миколаївської області на підставі обліку житлового фонду колгоспу та записів у погосподарській книзі с. Єлизаветівка, що підтверджено довідкою виконкому Ганнівської сільської ради від 19 травня 1992 року. Продаж будинку вчинено за 2 750,00 крб, які покупець сплатила продавцю при підписанні договору. Інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 5 000,00 крб. Договір посвідчено головою Ганнівської сільської ради Аянотом В. П. та зареєстровано в книзі «Документи нотаріальних дій (договори, заповіти, довіреності)» Ганнівської сільської ради народних депутатів з 17 лютого до 18 грудня 1992 року за номером 91. До договору додано довідку правління колгоспу про сплату його вартості за продаж. Разом з тим довідка виконкому Ганнівської сільської ради від 19 травня 1992 року в книзі відсутня.

За інформацією з Державного архіву Миколаївської області від 20 листопада 2018 року № 468 відомо, що у протоколах і рішеннях сесій та рішеннях Виконавчого комітету Ганнівської сільської ради народних депутатів Братського району Миколаївської області за 1984-1993 роки відомостей про покладення на сільського голову ОСОБА_6 виконання обов`язків з вчинення ним нотаріальних дій немає.

Сторони зазначені обставини визнали та не оспорювали.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, позивач посилалась на те, що всі умови договору виконані сторонами в повному обсязі, договір зареєстровано в сільській раді, проте посвідчити договір в нотаріальній конторі на сьогодні позивач не має можливості, оскільки колгоспу «Іскра» вже не існує і немає його правонаступників.

Судами також установлено, що за даними книг погосподарського обліку с. Єлизаветівка, наданими Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області, за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 1980-1988 роки головою цього домогосподарства була ОСОБА_7

ОСОБА_1 була головою домогосподарства та проживала у спірному будинку з 1989 до 1990 року та з 1991 до 1995 року. З 1996 до 2000 року та з 2001 до 2004 року у будинку проживав ОСОБА_8 З 2004 року у будинку проживали інші особи. З 2011 до 2015 року в будинку проживав ОСОБА_9 , а з 2016 року до цього часу - ОСОБА_2 .

З книги Виконавчого комітету Ганнівської сільської ради народних депутатів с. Ганнівка Братського району Миколаївської області «Документи нотаріальних дій (договори, заповіти, довіреності)» № 57 за період з 05 лютого до 14 грудня 1990 року судом встановлено наявність екземпляру договору купівлі-продажу від 18 липня 1990 року, за яким ОСОБА_7 продала, а колгосп «Іскра» Братського району купив належний ОСОБА_7 на праві приватної власності будинок у с. Єлизаветівка Братського району Миколаївської області, розташований на присадибній ділянці площею 1 800,00 кв. м. У договорі зазначено, що на зазначеній присадибній ділянці розміщений будинок, критий шифером, загальною житловою площею 72,00 кв. м, з надвірними побудовами. Житловий будинок належить продавцю на підставі запису в погосподарській книзі с. Єлизаветівка за номером 217, що підтверджено довідкою виконкому сільської ради від 18 липня 1990 року (довідка в книзі відсутня). До договору додана виписка з рішення правління колгоспу «Іскра» від 07 червня 1990 року про купівлю житлового будинку у ОСОБА_7 для спеціалістів господарства.

Зазначений договір купівлі-продажу містить напис про посвідчення договору головою виконкому Ганнівської сільської ради ОСОБА_6 , проте не містить його підпису та не містить підпису продавця, а також даних про реєстрацію в реєстрі.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини також поширюється дія норм ЦК Української РСР.

За змістом статей 153, 225 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно зі статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Правило частини другої статті 47 ЦК Української РСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 14 Закону Української РСР від 25 грудня 1974 року № 3377-VІІІ «Про державний нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, належало право посвідчувати угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних житлових будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Статтею 2 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 35 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» угоди про відчуження або заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільській місцевості, посвідчується лише за умови, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком випадків продажу будинків на знос чи перенесення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що ці вимоги не ґрунтуються на положеннях законодавства, оскільки суд вправі лише за вимогою сторони, яка виконала угоду та за доведеності ухилення другої сторони від нотаріального оформлення договору, вирішувати питання про визнання такої угоди дійсною.

Разом з тим обставин щодо ухилення колгоспу «Іскра» від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 не встановлено, чого не заперечувала і позивач.

Сама по собі відсутність правонаступників продавця не свідчить про ухилення від нотаріального посвідчення договору продавця - колгоспу «Іскра» - на момент його укладення.

Отже, з огляду на зміст виписки з рішення правління колгоспу «Іскра» та дослідженого договору купівлі-продажу від 18 липня 1990 року, суди обґрунтовано вважали, що колгосп «Іскра» бажав та вирішив придбати житловий будинок у ОСОБА_7 , проте цього не відбулося.

До договору купівлі-продажу від 28 травня 1992 року не була приєднана довідка виконкому Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 19 травня 1992 року, яка, як зазначено в договорі, підтверджувала право власності продавця - колгоспу «Іскра» на жилий будинок на підставі обліку житлового фонду колгоспу та записів у погосподарській книзі с. Єлизаветівка. До того ж, до договору не приєднані документи, які б підтверджували повноваження завгоспа ОСОБА_5 на оформлення та підписання договору. За інформацією, наданою Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області, досліджених погосподарських книг, відомостей про право власності на спірне житло за колгоспом «Іскра» немає.

Отже, станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 28 травня 1992 року, продавець - колгосп «Іскра» не міг підтвердити належним чином право власності на відчужуваний житловий будинок та жодним повноважним органом колгоспу рішення щодо відчуження житлового будинку ОСОБА_1 не приймалось. Рішенням правління колгоспу «Іскра» від 18 червня 1989 року (протокол № 6) було лише рекомендовано задовольнити заяву ОСОБА_1 щодо надання їй житла, про відчуження їй житлового будинку не йшлося. Також ОСОБА_1 не надано доказів надання в установленому порядку в користування земельної ділянки при будинку.

Аналізуючи викладені обставини, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу наявними були обставини, що об`єктивно перешкоджали нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу, а не мало місце ухилення продавця від такого посвідчення, що виключає можливість визнання зазначеного договору дійсним на підставі частини другої статті 47 ЦК Української РСР.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , позивач посилалась на факт належності їй житлового будинку на праві власності на підставі рішення загальних зборів колгоспу «Іскра» від 20 січня 1999 року (протокол № 1) яким затверджено рішення правління колгоспу від 18 червня 1989 року (протокол № 6) про задоволення її клопотання щодо надання житла.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з пунктами 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач зазначала, що факт реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 перешкоджає реалізації її прав як власника будинку, зокрема, вона не може зареєструвати своє право власності та розпорядитись належним їй майном.

Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, зазначав, що до державного реєстратора з метою реєстрації речових прав на нерухоме майно позивач через свого представника звернулась тільки 28 листопада 2018 року, коли справа у суді перебувала майже рік, та отримала рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок від 05 грудні 2018 року № 44437676.

Судом установлено, що в інформаційній довідці від 06 травня 2016 року № 58648586 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що житловий будинок, загальною площею 46,50 кв. м та житловою площею 29,50 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , номер запису про право власності 14137671, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер - 29225273 від 13 квітня 2016 року, реєстратор - Червонищенко О . І., Братська районна державна адміністрація Миколаївської області. Підстава виникнення права власності - Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»; виписка з погосподарської книги, серія та номер 364, виданий 28 березня 2016 року, видавник - Ганнівська сільрада Братського району Миколаївської області.

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 із приміткою «з відкриттям розділу», що свідчить про те, що відомості про право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано вперше.

За даними Комунального підприємства «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Вознесенське МБТІ») від 20 жовтня 2016 року, станом на 31 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на житловий будинок не зареєстровано. Інвентаризація житлового будинку проведена 03 грудня 1990 року колгоспом «Іскра».

Із дослідженої судом реєстраційної справи № 14 на житловий будинок встановлено, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності, заява зареєстрована 04 квітня 2016 року за номером 16352864. Разом із заявою було подано технічний паспорт на будинок, виписка з погосподарської книги, копії яких приєднані до реєстраційної справи, та довідка КП «Вознесенське МБТІ».

Із виписки від 28 березня 2016 року № 364 з погосподарської книги № 4 на 2011-2015 роки Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області слідує, що головою домогосподарства за вищевказаною адресою з реєстрацією місця проживання на території ради є ОСОБА_2 Земля в особистому користуванні - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,22 га. Для ведення товарного виробництва земельних часток (паїв) - 9,05 га. Згідно з довідкою КП «Вознесенське МБТІ» від 30 березня 2016 року право власності за ОСОБА_2 станом на 31 грудня 2012 року на спірний житловий будинок не зареєстроване.

Крім того, після реєстрації речових прав на нерухоме майно рішенням Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 07 липня 2016 року № 4 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 05 серпня 1992 року, визначені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій), положеннями якої передбачалось, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов`язковим.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: 1)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Аналізуючи вказані положення закону та порядку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що документом, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, для проведення державної реєстрації могли бути відомості з погосподарської книги про надання земельної ділянки в користування, що надані ОСОБА_2 для реєстрації. Отже, в цій частині порушень положень статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень суди не встановили.

Отже, відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши, що позивач, із зазначених у позові підстав, в установленому порядку не набула прав на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , дійшов обґрунтованого висновок про відсутність підстав для захисту прав позивача шляхом скасування запису про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_2 .

Таким чином, судами при вирішенні спору правильно застосовані положення статей 47, 227 ЦК Української РСР, статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко