Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 664/2746/17

провадження № 61-15663св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Бугрика В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Посилаючись на положення статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вважала, що ОСОБА_2 зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини, проте ухиляється від виконання зазначеного обов`язку.

Ураховуючи заяву про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року у складі судді Яценко О. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони мають рівні права і мають нести однакові обов`язки щодо дитини, тому зобов`язані утримувати неповнолітнього ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття. При цьому районний суд враховував заяву представника ОСОБА_2 , відповідно до якої він визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 грн щомісячно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року в частині визначення розміру та порядку стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що встановлені районним судом обставини про працевлаштування ОСОБА_2 на постійній основі та визнання позову його представником не є безумовною підставою для його задоволення оскільки він має обов`язок утримувати спільну дитину сторін у частці від його доходу із забезпеченням мінімального розміру аліментів на дитину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що змінюючи рішення зі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення у частці від доходу ОСОБА_2 апеляційний суд всупереч частини першої статті 13, частини другої статті 264 ЦПК України, частини другої статті 263 ЦПК України, частини третьої статті 181, статті 184 СК України не врахував обраний позивачем спосіб захисту права і вийшовши за межі позовних вимог, не навівши правових підстав для цього та прийняв і розглянув вимогу, що не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заявник зазначає, що була позбавлена можливості спростувати достовірність наданого ОСОБА_2 доказу щодо фактично отримуваного ним доходу, зокрема - сумнівної за своїм походженням і достовірністю довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Марінекс» (далі - ТОВ «МАRINEX LTD»).

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 05 листопада 2011 року серії НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований 05 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області (а. с. 3).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23 лютого 2012 року серії НОМЕР_2 (а. с. 4).

Згідно з рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року у справі № 664/3780/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 5).

Відповідно до довідки від 10 квітня 2018 року № 238, виданої ТОВ «Марінекс», ОСОБА_2 працює на зазначеному підприємстві на посаді продавця-консультанта та його заробітна плата за місяць становить 3 723 грн (а. с. 38).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги, що апеляційний суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому апеляційним судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Проте, колегія суддів вважає, що змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки надав перевагу посиланням відповідача на його нестабільне матеріальне становище, залишаючи поза увагою інтереси дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Крім того, належних доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає, що наявна у матеріалах справи довідка про доходи відповідача від 10 квітня 2018 року № 237, видана ТОВ «Марінекс», на яку посилається у своєму рішенні суд апеляційної інстанції, була предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням їй належної правової оцінки (а. с. 37). Під час розгляду справи заперечень щодо розміру заявлених позовних вимог з урахуванням зазначеної довідки, ні ОСОБА_2 , ні його представник суду не надали. Натомість подано заяву про визнання позову, яка не може визнаватися безумовною підставою для задоволення позову. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуючи рішення першої інстанції у апеляційному порядку, відповідач всупереч положенням статті 192 СК України не надав належних доказів про наявність підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них або інших підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції помилково змінив рішення суду, яке відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк