Справа № 206/3330/18
Провадження № 4-с/206/16/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Кушнірчук Р.О.,

за участю секретаря судового засідання - Соловйової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тищенка Олександра Олександровича, заінтересовані особи: Самарський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю:

представника заявника - ОСОБА_5,

державного виконавця - Тищенка О.О.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, яку мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року його та його маму ОСОБА_3 вселено до квартири АДРЕСА_1. 16 березня 2017 року на виконання вищевказаного рішення суду державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ Тищенко О.О. вселив його до вказаної квартири. Однак, даний факт не зупинив протиправні дії боржника ОСОБА_4 і він самоуправно став не допускати його в спірну квартиру, став застосовувати психологічне насильство, тому він змушений був покинути житло. В час його відсутності боржник змінив замки на вхідних дверях квартири, а нових ключів йому не дав. Тоді він знову звернувся до державного виконавця з заявою про поновлення виконавчого провадження та його примусове вселення. Однак, державний виконавець Тищенко О.О. вийшовши на місце виконання рішення його примусово не вселив посилаючись на те, що в спірну квартиру не дає можливість вселитися ОСОБА_7, а не боржник. Однак з такими діями державного виконавця, він не згоден, оскільки ОСОБА_7 не має права проживати у спірній квартирі у зв'язку з виселенням, а замки від вхідних дверей були змінені не нею, а боржником ОСОБА_4

Виходячи з викладеного та уточнивши вимоги, просив суд поновити йому пропущений з поважних причин строк для подання скарги та ухвалити рішення, яким скасувати постанову від 25 квітня 2018 року про закінчення виконавчого провадження та зобов'язати головного державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенка А.А. поновити виконавче провадження за № 55880427 з виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська за № 206/418/16-ц, та вселити його - ОСОБА_1 в спірну квартиру АДРЕСА_1

У судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні.

Головний державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Тищенко О.О. заперечував проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що у нього на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 55880427 з вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1. В ході вжитих ним заходів, 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 був вселений до вказаної квартири. 25 квітня 2018 року, він виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте, в червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до нього з заявою про поновлення виконавчого провадження у зв'язку з чиненням йому перешкод у користуванні квартирою. 23 липня 2018 року в присутності та за згодою сторін за місцем виконання рішення ним встановлено, що вільному перебуванню та проживанню ОСОБА_1 у вказаній квартирі перешкоджає дружина боржника ОСОБА_7 Отже, враховуючи, що перешкоди у користуванні чинить не боржник, а його дружина, то відповідно до ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні підстави для поновлення виконавчого провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що після вселення її та сина в квартиру АДРЕСА_1, боржником були змінені замки на вхідних дверях. При відвідуванні в липні 2018 року державним виконавцем вказаної квартири, він не встановив хто змінив замки, а лише відібрав пояснення від ОСОБА_7 про те, що саме вона чинить перешкоди у користуванні житлом.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги. ОСОБА_4 зазначив, що він не бажає щоб заявник проживав у цій квартирі та потрапити до квартир заявник не має можливості, оскільки там були зламані та замінені замки, які відкрити останній не зможе. Він зі своєю дружиною ОСОБА_7 вирішили проживати в цій квартирі самостійно, а для інших осіб там місця для проживання не має.

Заслухав доводи учасників процесу, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

26 лютого 2018 року постановою головного державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенко О.О. було відкрито виконавче провадження № 55880427 з виконання виконавчого листа № 206/418/16-ц, виданого 23 лютого 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з акту від 24 квітня 2018 року, складеного головним державним виконавцем Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенко О.О., під час проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1, рішення суду боржником ОСОБА_4 виконано самостійно, стягувачу ОСОБА_1 було передано ключі від квартири для безперешкодного доступу до неї.

25 квітня 2018 року головний державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тищенко О.О. виніс постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження у зв'язку з його фактичним виконанням, а саме вселенням ОСОБА_1 у вказану в квартиру.

08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про поновлення вищевказаного виконавчого провадження, оскільки боржник ОСОБА_4 з метою перешкоджання у користуванні та проживанні квартирою АДРЕСА_1 самоуправно встановив на вхідні двері квартири нові замки, а ключі від них не надав (а.с.17).

З метою перевірки викладених у заяві стягувачем ОСОБА_1 обставин, державним виконавцем був здійснений вихід за адресою вказаної квартири та складений акт від 23 липня 2018 року, яким встановлено, що боржником ОСОБА_4 не чиняться перешкоди у вільному доступі та користуванні квартирою стягувачу ОСОБА_1, а ці перешкоди чинить його дружина ОСОБА_7

Так з тих підстав, що перешкоди у користуванні вказаною квартирою чинить не боржник ОСОБА_4, а його дружина ОСОБА_7, старший державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Тищенко О.О. виконавче провадження не відновив.

Проте, з такими діями державного виконавця стягувач не погодився та звернувся до суду зі скаргою.

Так, як наголошує ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Європейський Суд з прав людини, неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що права на звернення до суду та виконання судового рішення, гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це складова права на справедливий судовий захист, яка також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

В рішенні «ОСОБА_5 проти України» Європейський Суд з прав людини знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок.

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч.6 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Так, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зареєстроване право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 мають лише: ОСОБА_4 (боржник), ОСОБА_1 (стягувач), ОСОБА_3 (заінтересована особа) (а.с.178).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2006 року, що набрало законної сили, дружину боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 виселено із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Отже викладене свідчить, що ОСОБА_9 не має права користування вищевказаною квартирою, а тому не може бути особою, що чинить перешкоди у її користуванні, оскільки сама не має ніяких прав та обов'язків щодо цього житла.

Крім того, судом із пояснень учасників справи встановлено, що стягувачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою зміною замків вхідних дверей, а не безпосередньо якимись діями ОСОБА_9

Таким чином, враховуючи, що боржник ОСОБА_3 будучи єдиною особою, що на законних підставах фактично проживає у вказаній квартирі та має вільний доступ до неї, а відповідно і ключі від змінених замків, однак при цьому не надає їх дублікат чи другий екземпляр стягувачу ОСОБА_1, що обмежує останнього у вільному доступі до квартири, суд приходить до висновку, що саме боржник у такій формі перешкоджає стягувачу в проживанні (перебуванні) у приміщенні квартири, в яку його вселено за рішенням суду.

Приходячи до такого висновку, суд враховує відсутність у національному законодавстві чіткого та вичерпного визначення форми перешкод з боку боржника у проживанні (перебуванні) особи (стягувача) у житловому приміщення, в яке її було вселено, а тому такі перешкоди можуть проявлятися як у заміні замків у квартирі, так і небажанні надати вселеній особі ключі від приміщення, або обмеженні її вільного доступу, проживанні (перебуванні) з боку боржника і за допомогою третіх осіб.

Отже, виходячи з викладеного та враховуючи, що подальше перешкоджання проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі, в яку його вселено, фактично має місце зі сторони боржника ОСОБА_4 (заміна замків, не надання ключів від вхідних дверей стягувачу), а не якоїсь іншої особи, тому відповідно до вимог ч.6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», наявні всі підстави для зобов'язання державного виконавця винести постанову про відновлення виконавчого провадження для повторного примусового вселення стягувача.

Разом з тим, не підлягає скасуванню постанова про закінчення виконавчого провадження № 55880427 від 25 квітня 2018 року, оскільки державний виконавець вселивши стягувача ОСОБА_1 до вказаної квартири, а фактично виконавши рішення суду, був зобов'язаний закінчити провадження відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж, спеціальна норма ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулються виниклі спірні правовідносини, не вимагає скасування постанови про закінчення виконавчого провадження для його відновлення, оскільки дана норма передбачає виключно право саме на повторне здійснення примусового вселення стягувача, яке відповідно є послідуючим після першого вселення, в результаті якого підлягало обов'язкове винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

Крім того, не може бути задоволена вимога стягувача про зобов'язання державного виконавця вселити його до вказаної квартири, оскільки в межах розгляду даної скарги за правилами розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», такий спосіб захисту не є належним та суд не може перебирати на себе функції державних органів та їх посадових осіб, зокрема тих, що покладені на державного виконавця по повторному примусовому вселенню стягувача у разі відновлення виконавчого провадження.

Також, не потребує вирішенню питання про поновлення строку для подання скарги, оскільки строк на її подання не пропущений.

Так, заявник із заявою про поновлення виконавчого провадження звернувся до виконавчої служби 8 червня 2018 року (а.с.102-104), однак не отримавши відповіді на своє звернення, подав 18 червня 2018 року до суду дійсну скаргу, тобто у строк передбачений ст. 449 ЦПК України, а саме у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, вимоги заявника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на бездіяльність головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тищенка Олександра Олександровича (адреса: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,6в), заінтересовані особи: Самарський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ( адреса: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,6в), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) - задовольнити частково.

Зобов'язати головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тищенка Олександра Олександровича відновити виконавче провадження за №55880427 з виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська за № 206/418/16-ц від 23 лютого 2017 року.

В іншій частині скарги - відмовити.

Повний текст ухвали складений 22 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.