ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Харків

Справа № 619/2663/18
Провадження № 22-ц/818/1385/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року, ухвалене суддею Кононихіною Н.Ю.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивача, як дружини, у розмірі 1/6 від усіх видів доходу, але не менше встановленого прожиткового мінімуму, який з 1 липня 2018 рок установить 1777 грн., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років та судові витрати, понесені позивачем.

Позов мотивований тим, що 23 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб від якого вони мають сина ОСОБА_3 , що наразі проживає з позивачем, батьками якого у свідоцтві про народження значаться сторони у справі. З травня 2018 року стосунки між подружжям були припинені, з цього ж часу відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини і не надає матеріальної допомоги на утримання позивача відповідно до ст.75, ч.2,4 ст.84 СК України, проте є працездатним, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Крім того, належний рівень життя дитини позивач одна забезпечити не може.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2018 року та аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше встановленого прожиткового мінімуму, щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини сторін, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, повинен сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки є працездатним та не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Також відповідач ухиляється від утримання дружини, чим порушує права позивача, передбачені ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач добровільно не надає непрацездатній дружині матеріальної допомоги на утримання її та їх дитини. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину, у якої проживає дитина, так як хоча і є інвалідом, однак буде отримувати пенсію за інвалідністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 , як непрацездатної дружини, та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині; та просив змінити рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, призначивши аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною відповідного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, судом невірно досліджені та оцінені докази.

Вважає, що позивачем не доведено його ухилення від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , судом не враховано його стан здоров`я та помилково зроблено висновок щодо можливості утримання відповідачем дружини ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років, при цьому суд не визначив справедливий розмір аліментів на дитину.

На обґрунтування зазначених доводів вказує, що він в рахунок аліментів на дитину під час розгляду справи в суді першої інстанції пропонував 1500 грн. та у травні і грудні 2018 року перераховував грошові кошти у сумі 3000 грн. і 1500 грн. відповідно, що спростовує обставини ухилення відповідача від сплати аліментів на дитину. Також, звертався до суду із заявою про наявність можливості сплати аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 1500 грн.

Крім того зазначає, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій в зоні проведення операції Об`єднаних сил, пов`язаних із захистом Батьківщини та у травні 2018 року отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення, у зв`язку з чим тривалий час знаходився на лікуванні в медичних закладах та з 11 вересня 2018 року є інвалідом 3 групи і оформлює пенсію по інвалідності. Відтак, враховуючи наведене не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки значні кошти витрачає на лікування. Тоді як суд при задоволенні позову в цій частині не врахував, що згідно ст.84 СУ України сплата аліментів на дружину призначається за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Стверджує, що усвідомлює свій обов`язок утримувати дитину та добровільно сплачує щомісячно аліменти, проте тривале лікування завадило завчасно сплатити грошові кошти на утримання сина протягом літа та осені 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що факти, викладені у скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо сплати аліментів на дитину, від відповідного укладення письмового нотаріально посвідченого договору відповідач відмовився. Також, наявність у відповідача третьої групи інвалідності не перешкоджає його працевлаштуванню та у нього зберігається значний процент працездатності. Крім того, відповідач не надав доказів, що він не працевлаштований та не проходить військову службу, оскільки згідно епікризу його виписано для повернення до постійного місця дислокації в/ НОМЕР_1 , а тому він буде отримувати не лише пенсію по інвалідності, а і заробітну плату.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 23 грудня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано в Ленінському районному у місті Харкові відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 544, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

В період шлюбу народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження - серія НОМЕР_3 видане Виконавчим комітетом Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 23 жовтня 2017 року. Батьками дитини в свідоцтві про народження значаться відповідач ОСОБА_2 батько та ОСОБА_4 мати.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами дитина проживає із матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно довідок, що містяться в матеріалах справи, копії посвідчення та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 , який є учасником бойових дій та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та терористичної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, з 11 вересня 2018 року є особою з третьою групою інвалідності у зв`язку з пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена до 1 жовтня 2019 року.

Відповідач неодноразово (а.с.39, 50) звертався до суду з письмовими заявами про призначення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України (тут і далі у редакції у редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Крім того слід зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

З огляду на це, судова колегія відхиляє доводи відповідача в цій частині і вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дружини, а також у відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач знаходиться у працездатному віці та працює, але місце роботи їй не відоме. Крім того, після виписки з лікарні направлявся до постійного місця дислокації військової частини, а тому буде з-поміж пенсії отримувати і заробітну плату.

ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , має військове звання старший солдат, що підтверджується довідкою вказаної військової частини від Відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням.

Стосунки між сторонами припинені з травня 2018 року.

Згідно з наявною у матеріалах справи квитанцією відповідач сплатив у травні 2018 року шляхом карткового переказу 3 тис. грн., у грудні 2018 року, січні та лютому 2019 року по 1500 грн. допомоги на дитину.

Також, представником відповідача надано до суду копії процедурної картки, свідоцтва про хворобу №1717, консультативного висновку та довідки невропатолога, з яких вбачається, що відповідач є обмежено придатним до військової служби та неодноразово у лютому 2019 року звільнявся від виконання службових обов`язків для лікування згідно призначень невропатолога. У копії листа Посольства Литовської Республіки від 12 березня 2019 року за №(65.3.5.)-163 зазначено, що відповідач ОСОБА_2 згідно з двостороннім планом співпраці між Литвою і Україною 2 квітня 2019 року рейсовим літаком буде відправлений на реабілітацію до Литви.

В суді апеляційної інстанції, відповідач підтвердив, що проходить службу у військовій частині, але він виконує легку роботу, оскільки у нього проблеми з сердцем і обмежена в русі ліва рука, що було очевидним під час розгляду справи.

Позивач пояснила, що вона проживає з матір"ю , яка також не працює і на питання чому не працевлаштується сама, оскільки дитина може знаходитись з матір"ю, відповіла, що в такому разі не будуть платити 860 грн. на дитину.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач не довела суду обставин можливості чоловіка надавати їй матеріальну допомогу, що є її обов`язком відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач працездатний, отримує дохід та його можливість надавати їй матеріальну допомогу, належними та допустимими доказами не підтверджені. Натомість, матеріали справи містять докази про наявність інвалідності у відповідача та необхідності у його лікуванні, в тому числі і закордоном, з чого можна зробити висновок, що вказане не дає йому змоги утримувати і дружину.

Суд першої інстанції, погоджуючись з наявністю підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку на вищевказані обставини справи уваги не звернув, зокрема, на докази щодо наявності чи відсутності роботи відповідача, не з`ясував яку заробітну плату він отримує та чи отримує взагалі, не звернув увагу на наявність у відповідача інвалідності 3 групи, а також не дослідив можливості відповідача сплачувати аліменти на дружину з урахуванням сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини відповідно до положень частин другої, четвертої статті 84 СК України.
Згідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Тому, рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини скасувати. В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 22 березня 2019 року