Номер провадження: 22-ц/813/694/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року про забезпечення позову у складі судді Науменко А.В.,

встановив:

У вересні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Питомець А.В звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред'явлення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 має намір звернутися до суду с позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами на спільне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4; земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_6; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_7 автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року клопотання представника позивача було задоволено.

Забезпечено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання договорів недійсними шляхом: накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 житловий будинок АДРЕСА_10»; квартиру АДРЕСА_9; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_6; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_7 автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2.

Заборонено ОСОБА_3 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами: квартиру АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_9; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4.

Заборонено ОСОБА_5 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, житловий будинок АДРЕСА_11 та нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_12

Заборонено ОСОБА_6 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_6 та автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення постанови про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вимоги позивача по справі носять необґрунтований та безпідставний характер.

Суд першої інстанції не пересвідчився, що дійсно між сторонами виник спір, чи існує реальна загроза невиконання рішення суду. Крім того, апелянт зазначає, що суд не визначився щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Також судом першої інстанції не вирішено питання про застосування зустрічного забезпечення.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що заяву про забезпечення позову подано до пред'явлення позову, предметом якого є поділ спільне майно, а саме:

квартира АДРЕСА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13; квартира АДРЕСА_9; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4; земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_6; нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_7 автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2.

01.10.2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Питомець А.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_14, була набута у шлюбі на підставі договору про пайову участь у будівництві, укладеного 26.01.2013 року. Право власності було зареєстроване 16.02.2016 року за ОСОБА_3

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_15, був набутий ОСОБА_3 до шлюбу, проте за час спільного проживання вартість житлового будинку суттєво збільшилась за рахунок спільних коштів, які були витрачені на проведення ремонтних робіт та придбання матеріалів для них. В подальшому ОСОБА_3 без відома та дозволу ОСОБА_2 подарувала даний житловий будинок своєму батьку - ОСОБА_5 за договором дарування від 17.04.2018 року, що буде оспорюватися.

Квартира АДРЕСА_9 була набута ОСОБА_2 до укладення шлюбу за договором дарування від 22.09.2009 року, проте в подальшому за договором дарування від 18.06.2014 року дана квартира була відчужена ОСОБА_3

ОСОБА_2 зазначає, що не усвідомлював своїх дій відносно відчуження даного майна дружині та має намір оспорювати цей правочин.

Будівлі та споруди човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 були набуті ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 23.10.2009 року.

Право власності на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_6 було набуто у шлюбі ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу від 19.09.2011 року.

В подальшому вона відчужила його ОСОБА_2 за договором дарування від 17.09.2012 року.

25.10.2014 року у період хвороби ОСОБА_2 подарував дане майно своїй дружині. 27.04.2018 року ОСОБА_3 відчужила за договором дарування дане нежитлове приміщення своїй матері - ОСОБА_6 без відома та дозволу чоловіка. Дані договори за вищевказаних підстав також будуть оспорюватися.

Право власності на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_16 було набуте ОСОБА_2 до шлюбу за договором про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя від 10.07.2009 року, укладеним з колишньою дружиною ОСОБА_7. В подальшому дане нежиле приміщення за вищевказаних обставин було подароване ОСОБА_3

04.05.2018 року ОСОБА_3 відчужила за договором дарування дане нежиле приміщення своєму батьку - ОСОБА_5 Ці договори також позивач має намір оспорювати.

Автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_2, був набутий ОСОБА_8 у шлюбі, дата реєстрації - 14.09.2016 року, проте в подальшому, вона без відома та дозволу ОСОБА_2 відчужила даний автомобіль своїй матері - ОСОБА_6, за якою даний автомобіль було зареєстровано 05.06.2018 року.

Таким чином, майно щодо якого оскаржуваною ухвалою суду застосовано заходи забезпечення позову, є предметом позову. Тому доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності застосованих заходів є необґрунтованими.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов ОСОБА_2 буде задоволений, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не пересвідчився, що дійсно між сторонами виник спір, чи існує реальна загроза невиконання рішення суду, а вимоги позивача по справі носять безпідставний характер є необґрунтованими, оскільки до заяви додані правовстановлюючі документи саме на ті об'єкти рухомого та нерухомого майна, які є предметом поділу в майбутньому, у зв'язку з чим ОСОБА_3 має реальну можливість здійснити відчуження вказаної квартири на користь інших осіб, що значно ускладнить, або взагалі зробить неможливим виконання рішення.

Посилання апелянта на не вирішення судом першої інстанції питання щодо застосування зустрічного забезпечення є безпідставним, оскільки, всупереч твердження апеляційної скарги, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_17. Застосування зустрічного забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду, а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність судового рішення. Крім того, відповідно до частини 6 статті 154 ЦПК України питання зустрічного забезпечення позову вирішується після подання стороною відповідного клопотання.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Інших доводів про неправильність судового рішення апелянтом в скарзі не зазначено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. 375 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець