КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, яке встановлене ухвалою Печерського районного суду м. Києва за поданням головного державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою заявою, посилаючись на те, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22 травня 2017 року у справі № 757/ 26759/17-ц було задоволено подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням № 44211429 з примусового виконання виконавчого листа № 755/298/13-ц від 25.06.2014 р. Дніпровським районного суду м. Києва. Вважає, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон є недоцільним та таким, що порушує його права та інтереси та є невиправданим у демократичному суспільстві, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Печерського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він неодноразово просив зупинити провадження в даній справі до розгляду Дніпровським районним судом м.Києва заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження № 44211429 та визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 25.06.2014 р. по справі № 755/298/13 таким, що не підлягає виконанню. Проте суд безпідставно відмовив у зупинення провадженні в даній справі.

Крім того, відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, суд послався на постанову Південно-Західного апеляційного суду від 07.05.2019 року № 916/585/18, з якої зробив висновок, що на даний час в АТ «Укрсоцбанк» залишається, зокрема, але не виключно, право вимоги щодо погашення заборгованості до ТОВ «Французький бульвар-Еліт» та до поручителя ОСОБА_1 в сумі 18 135 400 грн. Проте такі висновки суду, на думку апелянта, є неправомірними, оскільки вказане вище рішення суду не підтверджує право вимоги щодо погашення заборгованості до ТОВ «Французкьйи бульвар -Еліт» та до поручителя ОСОБА_1 у розмірі 18 135 400, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 року по справі № 916/2909/14 задовольнив свої вимоги в рахунок часткового погашення заборгованості в сумі 18 135 400 грн. шляхом визнання права власності на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Судом першої інстанції не було досліджено стан розгляду справи №916/2909/14 та її правовий вплив на відносини між ПАТ «Укрсоцбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар».

Крім того, оскільки 21 серпня 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» був укладений договір факторингу, за умовами якого банком було відступлено право вимоги за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 660/007-516 від 17.05.2007 року на користь фактора.

21 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Інвест Кредо» та ТОВ «Фінансова компанія «Астер-фінанс» було укладено договір факторингу, за яким відступлено право вимоги за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 17.05.2007 р. за умовами п.1.1 якого ТОВ «Фінансова компанія Інвест Кредо» передало відступило ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» свої права вимоги до ТОВ Французький бульвар-Еліт та поручителів, в тому числі і ОСОБА_1 за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 17.05.2007 року. Новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» надав ОСОБА_1 офіційне повідомлення про відсутність будь-яких фінансових претензій до нього з боку цієї компанії.

03.05.2018 року ухвалою господарського суду Одеської області за заявою ПрАТ «Укрсоцбанк» порушено справу про банкрутство ТОВ «Французький бульвар-Еліт», введено процедуру розпорядження майном щодо вказаного підприємства, визнано безспірні грошові вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у загальній сумі 132 980 571,72 грн. Тобто увесь перелік вимог за Договором від 17.052007 року було пред`явлено до основного боржника. Таким чином увесь обсяг зобов`язань за якими ОСОБА_1 ніс солідарну відповідальність разом з ТОВ «Французький бульвар-Еліт» було пред`явлено до товариства в процесу розгляду справи про банкрутство. Отже застосування стягнення до заявника вже не може мати місце. У такому разі застосування санкцій до поручителя у вигляді обмеження його у праві виїзду за кордон є недоречним, адже основним завданням такого роду обмеження є стимулювання боржника до виконання зобов`язань.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кантемір В.І. в судове засідання з`явився, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник стягувача АТ «Укрсоцбанк» адвокат Супряга С.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар -Еліт», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду та постановлено, зокрема: видати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 вересня 2012 року у справі №311-12, стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар - Еліт» ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №660/007-516 від 17.05.2007 р. у розмірі 6 639 491,62 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 53 069 456 грн. 52 коп. Вказана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва з розгляду справи 755/298/13 набула законної сили.

На підставі виконавчого листа, що виданий на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва з розгляду справи № 755/298/13 від ВПВР ДВС МЮУ відкрито виконавче провадження № 44211429 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» 53 069 456 грн. 52 коп.

31.07.2014 року державним виконавцем, керуючись статтями 17.19.21.25.31 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження № 44211429 копію якої направлено сторонам до виконання та до відома.

22.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 20.05.2019 р. зазначене виконавче провадження знаходиться в стані примусове виконання. Дане виконавче провадження не зупинене і не закінчене (витяг з автоматизованої системи виконавчих проваджень додається).

22.05.2017 р. - ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено подання державного виконавця Рубель І.В про тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи ОСОБА_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом №755/298/13 виданого 25.06.2014 року Дніпровським районним судом м.Києва.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому провадженні № 44211429 стягувачем є АТ «Укрсоцбанк» а боржником ОСОБА_1 . Виконавче провадження триває.

Доводи заявника про повідомлення Фінансової компанії «Фінансовою компанією «АСТЕР-ФІНАНС» ОСОБА_1 про відсутність фінансових претензій до нього збоку компанії, суд не прийняв до уваги, оскільки фінансова компанія не є стороною виконавчого провадження.

Крім того, постановою Південно-Західного апеляційного суду від 07.05.2019 р. № 916/585/18 встановлено, що «Таким чином, на момент укладення договору факторингу № 012-F/18-USB від 21.08.2018, АТ «Укрсоцбанк» передав Фактору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» право грошової вимоги, яка була дійсною та банк мав право її відступати, оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2014 року по справі № 916/2909/14 про звернення стягнення в рахунок часткового погашення (у сумі 18 135 400,00 грн.) заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-ЕЛІТ» перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором кредиту №660/007-516 від 17.05.2007 року шляхом визнання права власності на нерухоме майно, станом на той час було чинним. Тобто, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» відступив право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» на залишок заборгованості ТОВ «Французький бульвар-Еліт», не погашеної попереднім прийняттям у власність нерухомого майна, що було предметом іпотеки». Вказана постанова набрала законної сили з моменту її прийняття. Зважаючи на викладене на даний час в АТ «Укрсоцбанк» залишається зокрема, але не виключно, право вимоги щодо погашення заборгованості до ТОВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР - ЕЛІТ» та до поручителя ОСОБА_1 в сумі 18 135 400,00 грн. На час звернення до суду, виконавче провадження триває саме щодо боржника ОСОБА_1 , боржником борг не погашено, будь-яких дій, направлених на виконання судового рішення не вчиняється, головним державним виконавцем не закрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 , що унеможливлює вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України, до виконання зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого провадження № 44211429 з виконання виконавчого листа № 755/298/13 виданого 25.06.2014 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Французький бульвар - Еліт", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованості.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Тобто, за змістом ч.І та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, ч.3 ст.441 ЦПК України передбачає, що такий захід забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням та на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 не виконав судове рішення про стягнення з нього заборгованості, виконавче провадження № 44211429 з примусового виконання такого рішення не закінчено.

Відповідно до положень ч.5 ст.441 ЦПК України мотивованість є обов`язковою вимогою заяви боржника про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон. Причому мотивованість заяви - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань заяви у її змісті, які забезпечені повнотою доказів, їх достатністю та належністю.

Отже, мотивованість заяви є свідченням того, що:

- доводи та міркування сторони (учасника) судового процесу повинні бути відображені у заяві;

- заявником повинно бути зібрано та подано докази приведеним доводам та обставинам;

- наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації, враховуючи попередні два пункти.

Заява ОСОБА_1 зводиться фактично до викладення мотивів непогодження ним з поданням державного виконавця про обрання такого заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а також з ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.05.2017 року, якою це подання було задоволено. Однак заявник мав зазначити доводи, які б стали підставою для скасування такої ухвали.

Заслуговували на уважний розгляд суду доводи заяви ОСОБА_1 про те, що АТ «Укрсоцбанк» уклав договір факторингу і відступив своє право вимоги за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 17.05.2007 року і новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» не має фінансових претензій до ОСОБА_1

Проте суд першої інстанції мотивовано відхилив цей довід зазначивши, що на час вирішення заяви, виконавче провадження не було закінчено, стягувачем у виконавчому провадженні зазначений АТ «Укрсоцбанк», який заперечує проти скасування встановлених обмежень, а боржником ОСОБА_1

Доводи представника апелянта адвоката Кантеміра В.І. про те, що 26 червня 2019 року було ухвалено судове рішення Дніпровським районним судом яким була здійснена заміна стягувача у виконавчому провадження, не може бути прийнята апеляційним судом до уваги, оскільки цих обставин на час розгляду заяви не існувало, отже суд першої інстанції цим обставинам оцінки не давав. Однак ці обставини можуть бути підставою, відповідно до ч. 6 ст. 158 ЦПК України, для повторного звернення з таким самим клопотанням.

Судова колегія не погоджується із доводами апелянта про те, що тимчасове обмеження його виїзду за межі України порушує його права на вільне пересування і вважає, що застосоване до ОСОБА_1 обмеження відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v.Bulgaria» від 26.11.2009)

1) обмеження ґрунтується на законі (п.19 ч.Зст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч.І, 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України);

2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувачів щодо ефективного виконання судових рішень);

3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2019 року про відмову у скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: