Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5860/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 57 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/5860/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення коштів,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 21 листопада 2018 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) у якому, зазначив, що 26.12.2013 між ним та Банком укладено депозитний договір (вклад «Стандарт») № SAMDNWFD200, за яким він на умовах визначених договором передав банку на зберігання 4000 дол. США строком на один рік з виплатою 10 % річних. На початку березня 2014 року він звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання договору. 12.03.2014 Банк перерахував на його банківську карту грошові кошти в сумі 4025,68 дол. США, з яких він отримав цього ж дня 1500 дол. США. 23.04.2014 він дізнався, що на його рахунку залишилось лише 1033,87 дол. США з яких 1025,68 дол. США - не отриманий вклад. Яким чином з картки були знято 1500 дол. США він не знає. На його звернення працівники Банку повідомили, що решта коштів в сумі 1500 дол. США були зняті ним з картки 13.03.2014. Проте, цих коштів він не знімав, у зв'язку із чим неодноразово звертався до Банку з проханням повернути кошти, які залишались без реагування. Тому, посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з Банку: 1500 дол. США неповернутих коштів; 2295,72 грн, що еквівалентно 89,51 дол. США - 3 % річних (відповідно до ст.625 ЦК України); 7269,57 грн, що еквівалентно 283,44 дол. США - упущеної вигоди (відповідно до ст. 22 ЦК України); 421262,49 грн, що еквівалентно 16425 дол. США - пені (згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1500 дол. США неповернутих коштів з банківського рахунку, 2295,72 грн, що еквівалентно 89,51 дол. США - 3 % річних, 7269,57 грн, що еквівалентно 283,44 дол. США - упущеної вигоди та 421262,49 грн, що еквівалентно 16425,00 дол. США - пені згідно ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживача».

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На його думку, суд дійшов помилкового висновку про невидачу позивачу передбачених договором коштів, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження факту порушення Банком його прав. При цьому суд безпідставно поклав на відповідача тягар доказування голослівних доводів позивача, не надав оцінки висновку службового розслідування Банку по факту отримання ОСОБА_1 депозиту в сумі 1500 дол. США, іншим наданим Банком доказам, які спростовують пояснення позивача про не отриманням ним 13.03.2014 депозитних коштів в сумі 1500 дол. США. Також послався на безпідставне стягнення судом з Банку на користь позивача 3% річних, пені, упущеної вигоди.

В судовому засіданні представник Банку апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26.12.2013 в Житомирському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» «Індіго» уклав договір №SAMDNWFD200 «Стандарт», за яким передав Банку грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США, як вклад на строк 366 днів по 26.12.2014 з процентною ставкою 10%.

Для зарахування вкладу Банком ОСОБА_1 був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1, на який згідно умов договору було перераховано 4000,00 доларів США.

Проценти по вказаному вкладу зараховуються на відкритий рахунок/картку НОМЕР_2 (референс договору SAMDN6130).

05.03.2014 договір був достроково розірваний за заявою ОСОБА_1 Залишок, з врахуванням умов дострокового розірвання, склав 4025,68 доларів США.

12.03.2014 банком переведено з депозитного рахунку НОМЕР_1 на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_2 кошти в сумі 4025,68 доларів США.

У зв'язку з встановленим лімітом НБУ на зняття валютної готівки (не більше 1500 доларів США на день), позивачу цього ж дня в касі відділення було видано 1500 доларів США.

Видачу коштів за 12.03.2014 ОСОБА_1 не заперечував.

Разом з тим останній заперечував отримання ним 1500 доларів США 13.03.2014, операція по зняттю яких відображена по касі Банку.

По даному факту проводилось досудове розслідування за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння його грошовими коштами. Постановою слідчого від 11.04.2016 кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції оглядались оригінали заяв на видачу готівки від 12 та 13 березня 2014 року. В обох заявах вказаний дебет рахунку - НОМЕР_2 та зміст операції: «Видано фізичним особам за банківськими картками (SAMDN6130)». Також на обох заявах відсутній підпис позивача.

Відповідно додатку 10 до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528 (яка діяла на час спірних правовідносин) заява про видачу готівки має містити підпис отримувача.

За правилами банківського обслуговування в ПАТ КБ «Приватбанк», наявність підпису клієнта на чеку є обов'язковою, при виконанні видаткової операції в касах банку передбачена процедура фотографування клієнта, що є обов'язковою умовою завершення операції на будь-яку суму.

Разом з тим, заява про видачу готівки від 13.03.2014 не містить підпису позивача, будь-яких інших достовірних та достатніх доказів про отримання 13.03.2014 ОСОБА_1 зі свого рахунку коштів Банк суду не надав.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність Банком обставин отримання 13.03.2014 ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1500 дол. США та наявність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на матеріали службового розслідування, яке проведено працівниками Банку, не спростовують висновки суду та на правильність ухваленого рішення не впливають. Пояснення працівників Банку, на які є посилання у постанові про закриття кримінального провадження та висновку службового розслідування, виписка по особовому рахунку не можуть бути достовірним доказом отримання позивачем грошових коштів без належного оформлення касових документів та додержання інших правил банківського обслуговування, зокрема фотографування клієнта.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, упущеної вигоди та пені, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.03.2014 депозитний договір був достроково розірваний за заявою ОСОБА_1

12.03.2014 кошти в сумі 4025,68 доларів США переведено з депозитного рахунку НОМЕР_1 на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2.

Отже, правовідносини за договором банківського вкладу між сторонами припинились, а тому правові підстави для стягнення з Банку на користь позивача пені відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

Сплата 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України у відносинах за договором обслуговування карткового рахунку не передбачена, а тому вимоги позивача у цій частині є необґрунтованими.

Наявність підстав для стягнення упущеної вигоди позивачем належними та допустимими доказами не доведена.

За таких обставин, рішення суду у частині стягнення з Банку на користь ОСОБА_1 3% річних, упущеної вигоди та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Рішення суду в частині стягнення з Банку на користь ОСОБА_1 1500 дол. США є законним та обгрунтованим.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України Банку підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі в сумі 576 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2018 року у частині стягнення на користь ОСОБА_1 3 % річних, упущеної вигоди та пені скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 576 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.