печерський районний суд міста києва
12 лютого 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Новака Р.В.,
при секретарі - Владіміровій О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «StreamLine Shipping F.Z.C.» про визнання правочинів недійсними та відшкодування шкоди,
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. від 25.05.2015, позовну заяву повернуто позивачу для подачі до належного суду.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2015, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2015 скасовано, матеріали цивільної справи повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2015, дану цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В.
Ухвалою судді від 20.07.2015 відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився. До суду, від представника позивача, надійшла заява про проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про час та день слухання справи повідомлялися у встановлений законом порядок. Причини неявки суду невідомі.
Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Разом з тим, станом на 30.04.2015 грошові кошти позивачу не повернуті.
31.08.2013 ОСОБА_2 у позивача узяв у борг грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., що, за погодженням сторін на момент отримання, було еквівалентно 500,00 дол. США, строком до 15.09.2013, про що відповідач власноручно написав розписку. Зазначену суму позичальник зобов`язувався повернути у гривнях в еквіваленті по курсу долару США, встановленому НБУ на день повернення.
07.10.2013 ОСОБА_2 отримав у борг у позивача ще 500,00 дол. США, строком до 01.11.2013, що також підтверджується власноруч написаною розпискою.
Зазначені грошові кошти в повному обсязі також відповідачем не повернуті.
У відповідності до гарантійного листа від 21.07.2013, компанія «StreamLine Shipping F.Z.C.» гарантувала усіма своїми активами ОСОБА_1 виконання усіх зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів, засвідченим нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мацібурою О.В., за реєстровим номером 593, включаючи основну суму боргу та пеню.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18.10.2017 у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати, робити відповідні правові висновки.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
В судовому засіданні встановлено, що між сторонами дійсно укладено договір позики від 21.07.2013, а ОСОБА_2 , 31.08.2013 та 07.10.2013 ще додатково написано розписки про отримання грошових коштів за цим договором, а відтак, суд дійшов висновку про наявність договірних правовідносин між сторонами.
Так, договір та розписки, на підставі яких позивач просить стягнути заборгованість, містять умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі та розписках грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі та розписках, відповідачем суду не надано.
Станом на дату розгляду справи, боргові розписки та договір перебувають у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15.
Відповідно до 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Компанії «StreamLine Shipping F.Z.C.» подвійну суму збитків, заподіяних діями ОСОБА_2 , зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання по поверненню коштів є підставою для нарахування і стягнення даних сум.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «StreamLine Shipping F.Z.C.» про визнання правочинів недійсними та відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Визнати недійсним договір позики від 21.07.2013, ук/ладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київським міським нотаріальним округом Мацібурою О.В., реєстровий номер 593.
Визнати недійсним договір позики від 31.08.2013, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 4000,00 грн.
Визнати недійсним договір позики від 07.10.2013, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 500,00 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 подвійну суму збитків у розмірі 500,00 дол. США та 4000,00 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Компанії «StreamLine Shipping F.Z.C.» на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2
Суддя Р.В. Новак