Номер провадження: 22-ц/813/124/19
Номер справи місцевого суду: 521/2531/17
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ

в Одеській області - Фішер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 09 вересня 2005 року по 23 листопада 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 у розмірі 393, 50 гривні щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2011 року вищевказане рішення змінено та стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно.

Позивач зазначає, що 28 вересня 2016 року відповідач отримала виконавчий лист №2-7702/10 про стягнення з нього аліментів у сумі 500 грн., щомісячно на утримання доньки. Після відкриття виконавчого провадження старший державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Бодрягова Л.В., провела розрахунок заборгованості згідно ч.1 ст.194 СК України. Позивачу був нарахований борг по аліментам з жовтня 2013 року по січень 2017 року в розмірі 19 435,48 гривень.

ОСОБА_3 вказує, що у нього немає заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2011 року, оскільки після ухвалення рішення про стягнення аліментів на доньку вони з дружиною проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство у зв'язку з чим дружина не отримувала виконавчий лист та не намагалася стягувати аліменти у примусовому порядку. Гроші на утримання доньки надавалися ним добровільно.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості у розмірі 19 435,48 гривень за період з жовтня 2013 року по січень 2017 року.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів заяви та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно частини сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 09 вересня 2005 року перебували у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1260, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року був розірваний.

Від шлюбу у сторін є діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2010 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 у розмірі 393, 50 грн., щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2011 року вищевказане рішення змінено та стягнуто аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно.

28 вересня 2016 року відповідач отримала виконавчий лист №2-7702/10 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у сумі 500 грн. щомісячно на утримання доньки, ОСОБА_6.

Після відкриття виконавчого провадження старший державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Бодрягова Л.В., провела розрахунок заборгованості згідно ч.1 ст.194 СК України.

ОСОБА_3 був нарахований борг по аліментам з жовтня 2013 року по січень 2017 року у розмірі 19 435, 48 гривень.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Так суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даній справі немає підстав звільнення позивача ОСОБА_3 від сплати заборгованості за аліментами, оскільки заборгованість, яка має місце, не виникла у зв'язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення.

Встановлено, що спірна заборгованість виникла внаслідок безпідставного невиконання позивачем ОСОБА_3 рішення суду про стягнення аліментів.

На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_3 посилався на те, що вони до вересня 2016 року проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, він утримував і ОСОБА_4 і дітей, забезпечував їх матеріально.

Однак позивачем не надано доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному рішенням суду, на утримання доньки.

При цьому суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених ч. 2 ст. 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання дітей за час спільного проживання.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши указані вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позову у даній справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення суду апеляційної інстанції складено: 18 березня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко