Справа №705/3871/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року Уманський міськрайоний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Гудзенко В.Л.

при секретарі Юрченко А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності. Своє звернення мотивує тим, що по договору дарування від 27.05.1994 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 належить, як спільна часткова власність, 1/3 частина будинку у вигляді цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Добровільний вихід ОСОБА_3 29.08.2017 року з цього договору призвів до зміни договірних відносин між ними без зміни форм власності. Але договір дарування, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_2 на земельну ділянку, визначає її як новий об`єкт власності, хоча ця ділянка закріплена за майновим комплексом, являється часткою в спільній власності і знаходиться в підпорядкуванні базового договору дарування 1944 року, що автоматично виключає любі самостійні дії на проведення окремого господарства. Крім того договір зафіксував тільки одну основну умову - площу 150 кв.м. без зобов`язань і відповідальності обдарованого ОСОБА_2. Істотна зміна положень базового договору дарування 1994 року порушила цілісність майнового комплексу та його права і інтереси співвласника землі, що вимагає додаткової угоди з ним, як третьою стороною договору дарування 2017 року, з метою відновлення земельній ділянці право частки у спільній власності. Без відповідної угоди договір дарування 2017 року не є дійсним. Просить: визнати право спільної часткової власності на подаровану ОСОБА_2 земельну ділянку площею 150 кв.м. в межах договору дарування від 27.05.1994 року; визначити ОСОБА_1 третьою особою в договорі дарування від 29.08.2017 року і зобов`язати відповідача оформити додаткову угоду; судовий збір стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, до суду подав відзив в якому просив справу розглядати без його участі. У відзиві зазначає, що до договору дарування від 1994 року він ніякого відношення не має, він не є стороною цього договору, не порушує права сторін договору, не оспорює або не визнає його. Згідно договору дарування від 27.05.1994 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 і ОСОБА_3 лише 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, і жодним чином не дарувала земельну ділянку, оскільки вона на той час перебувала у власності Уманської міської ради та не мала жодного відношення до цього договору дарування. Таким чином, договором дарування від 27.05.1994 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , було передано 1/3 частину жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд, яка була спільною сумісною власністю. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 02 липня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , та інших співвласників будинку АДРЕСА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, було визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,2035 га., виділивши у користування співвласникам: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки. Таким чином,за рішенням суду було змінено вид права спільної власності, на право спільної часткової власності. Після розподілення та виділення всім співвласникам будинку АДРЕСА_1 , закріплену за вказаним будинком земельну ділянку, ОСОБА_3 у відповідності до закону приватизувала частину виділеної їй судом земельну ділянку площею 0,0150 га для ведення особистого селянського господарства, про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 також скористався своїм правом на приватизацію і рішенням Уманської міської ради №12-58/4 від 28.02.2006 року, №2.10-27/5 від 26.12.2007 року, йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0342 га, в тому числі спільної часткової власності 0,0066 га та спільного користування 0,0003 га ( 1/6 частки ), по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №971959. Таким чином, розподілені земельні ділянки, кожному співвласнику у відповідності до його часток, які закріплені за домогосподарством, ніяким чином не знаходяться у підпорядкуванні базового договору дарування 1994 року. Тому придбана ним земельна ділянка площею 0,0150 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою АДРЕСА_1 була особистою приватною власністю дарувальника та не є спільною сумісною власністю. Постановою Верховного Суду України від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 29.08.2017 року відмовлено повністю. Просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач ОСОБА_2 не є стороною договору дарування від 27 травня 1994 року, і відповідно даний договір на нього не може розповсюджуватися, він не має згідно вказаного договору прав та обов`язків, а відтак вимога про його виконання відповідачем суперечить чинному законодавству.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 02 липня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про встановлення порядку користування земельною ділянкою було вирішено визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованої по АДРЕСА_1 , виділивши у користування співвласникам: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки.

29.08.2017р. згідно договору дарування ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 150кв. м . земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі рішення Уманської міської ради №2.6-44/4 від 27 квітня 2005 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №465983 від 14 червня 2005 року.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Визнання за позивачем право спільної часткової власності на подаровану ОСОБА_2 земельну ділянку площею 150 кв.м., буде порушенням права власності.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник ) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок ) у власність.

Згідно ч.1 ст.725 ЦК України договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення. Однак ця умова повинна були передбачена в самому договорі за бажанням дарувальника, тому суд не може змінити умови дарування і визнати ОСОБА_1 третьою особою в договорі дарування і зобов`язати обдаровуваного оформити додаткову угоду.

Крім того позивач звертаючись до суду з зазначеним позов не вказав, в чому заключається порушення його прав та інтересів зі сторони відповідача та законність захисту його прав у спосіб визначений в позовній заяві.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору та штрафу за невиконання процесуальних обов`язків, так як судом не встановлено будь - яких обставин протиправності та невиконання процесуальних обов`язків ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,319,324,626,717,725 ЦК України, ст.ст. 2,4, 12,13,81,258-259,264,265,273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Головуючий суддя В.Л. Гудзенко