Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 344/13582/13-ц

провадження № 61-14963св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,

Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) - Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ?приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан Майя Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року в складі судді Бабій О. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Соколовського В. М., Беркій О. Ю., Василишин Л. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі -

ПАТ «Західінкомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В., ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2006 року між комерційним банком «Західінкомбанк» (далі - КБ «Західінкомбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк»,та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 70 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних (в подальшому 14 %), з кінцевим терміном повернення коштів 20 вересня

2011 року. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору, 21 вересня 2006 року між КБ «Західінкомбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого виступає домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 - 65/100 частини та ОСОБА_2 - 35/100 частини.

Позивач зазначав, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань станом на серпень 2013 року виникла заборгованість у розмірі 106 037,24 доларів США.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Західінкомбанк»просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 037,24 доларів США, а також звернути стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ПАТ «Західінкомбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу

Кочан М. В., про визнання недійсним іпотечного договору.

Позовна заява мотивована тим, що їй не було відомо про укладення іпотечного договору від 21 вересня 2006 року, і своєї згоди вона, як дружина

ОСОБА_3 , на укладення правочину не надавала.

З урахуванням викладеного, позивач просила судвизнати недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладений між ПАТ «Західінкомбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року, позовні вимоги ПАТ «Західінкомбанк» задоволено частково, а позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 вересня 2006 року у розмірі 79 979,92 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України на день ухвалення рішення становило

1 078129 грн 32 коп. Решту позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк» залишено без задоволення. Визнано недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ПАТ «Західінкомбанк», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Західінкомбанк» задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав, що судами не вирішена належним чином заява позивача про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ОСОБА_4 була присутньою при посвідченні спірного договору іпотеки, а тому була обізнана про його укладення 21 вересня 2006 року, про що свідчить її підпис у журналі нотаріальних дій, з відміткою про надання згоди на укладення її чоловіком договору іпотеки. Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, яка заперечувала виконання нею

21 вересня 2006 року підпису у журналі нотаріальних дій,

з відміткою про надання згоди на укладення її чоловіком договору іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 13 червня 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року, позов ПАТ «Західінкомбанк»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 вересня 2006 року № 2009/06 у розмірі

79 979,92 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення (за офіційним курсом НБУ 25,01 грн за 1,00 долар США) становить

2 000 297,73 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та КБ «Західінкомбанк», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 732-Д.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не була присутня у нотаріуса при укладенні договору іпотеки та не надавала письмової нотаріальної згоди на передачу спільного майна в іпотеку, незважаючи на те, що вона є співвласником іпотечного майна і її згода є обов`язковою.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ПАТ «Західінкомбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови

у задоволенні позову ПАТ «Західінкомбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині задоволення позову ОСОБА_4 , ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Західінкомбанк» задовольнити повністю,

у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що частка ОСОБА_3 в іпотечному майні становить лише 65/100 частини, тому суди саме в цій частині повинні були розглядати спір, а не в цілому. Таким чином, суди вийшли за межі позовних вимог ОСОБА_4 та прийняли рішення в частині іпотечного майна

(35/100 частини домоволодіння), яке належить ОСОБА_2 , чим порушили вимоги статті 33 Закону України «Про іпотеку» та статті 589 ЦК України. Крім того, судами не враховано, що законодавством не передбачено недійсність правочину при розпорядженні спільним сумісним майном подружжя без письмової згоди одного з подружжя.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржується в частині відмови

у задоволенні позовної вимоги ПАТ «Західінкомбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині задоволення позову ОСОБА_4 щодо визнання недійсним договору іпотеки, тому в іншій частині в касаційному порядку не перевіряються.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 20 вересня 2006 року між КБ «Західінкомбанк» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2009/06, за умовами якого надано кредит у розмірі 70 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних (в подальшому 14%), з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2011 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору, 21 вересня 2006 року між КБ «Західінкомбанк»,

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В. за № 732-Д.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - домоволодіння

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 - 65/100 частини та ОСОБА_2 - 35/100 частини - пункти 3.3, 3.6 договору.

Згідно пункту 3.12 договору іпотекодавці гарантували, що предмет іпотеки

є їхньою власністю, будь-яких прав і вимог щодо предмету іпотеки у третіх осіб немає.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу з 11 жовтня 1980 року

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, під час якого було збудовано житловий будинок, що є предметом іпотеки, та зареєстровано право власності на частку - 65/100 частини на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта від 10 травня 2016 року № 09/03-83 підпис на аркуші 131 реєстру для реєстрації нотаріальних дій (справа № 2-26 Б том 03) за 2006 рік під реєстраційним № 4242 від 21 вересня 2006 року навпроти напису «Підпис на заяві-згоді на іпотеку чоловіком» та «6 грн» виконаний не ОСОБА_4 ,

а іншою особою.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту

є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Майно, набуте

в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором, укладеним

в письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що

є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною третьою статті 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого

з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності

у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі

№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня

2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, і дійшла такого висновку: «Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого

з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні

з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору».

Таким чином, за встановлених обставин суди дійшли правильного висновку про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що

є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суди безпідставно визнали недійсним договір іпотеки і в частині іпотечного майна (35/100 частини домоволодіння), яке належить іншому співласнику ? ОСОБА_2 , колегія суддів враховує, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, що є у спільній власності, може бути передане

в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку

в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Таким чином, суди правильно застосували норми матеріального права, на підставі яких дійшли обґрунтованого висновку про визнання договору іпотеки недійсним в цілому, тому і вимоги ПАТ «Західінкомбанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку

з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року в оскарженій частині про відмову у задоволенні позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Журавель