ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3363/19Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/975/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Чукля Д.І.

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Іщука К.В.; представника ПАТ Державний ощадний банк України адвоката Данилевич А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/3363/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний тест рішення виготовлений 2 серпня 2019 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2019 року ПАТ Державний ощадний Банк в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року в сумі 52858,95 доларів США, з яких: 38332,50 доларів США - заборгованість по основному боргу, 13373,32 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та 1153,13 дол. США сума 3% річних по простроченому основному боргу.

В обґрунтування позову банк посилався на те, що ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (позичальник) уклали Кредитний договір №45 від 11 травня 2006 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50100,00 (п`ятдесят тисяч сто) доларів США зі сплатою 11% річних (Додатковий договір № 1 від 07 листопада 2006 року - 13% річних; Додатковий договір № 2 від 05 вересня 2008 року зі сплатою - 15% річних) на споживчі цілі строком на 60 місяців, а позичальник зобов`язався здійснити остаточне погашення кредиту до 10 травня 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором ОСОБА_1 передав у заставу філії - Тернопільське відділення № 6 ВАТ «Державний ощадний банк України» і зареєстрував обтяження транспортних засобів: сідлового тягача марки - МАЗ 543205 220, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа бортового МАЗ 9758, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . У грудні 2009 року прокуратурою м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» подано позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення на предмет застави. 22 квітня 2010 року Тернопільський міськрайонний суд задовольнив позов прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» і вирішив стягнути з ОСОБА_1 58168,54 долари США, шляхом звернення стягнення на майно, що належить йому на праві власності і передане в заставу філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк саме: сідловий тягач марки - МАЗ 543205 220, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп бортовий МАЗ 9758, 2006 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 .

17 травня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом на виконання рішення суду у справі № 2-2070/2010 видано виконавчий лист.

26 вересня 2012 року позичальник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду, де ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 жовтня 2012 року розстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 квітня 2010 року на 48 місяців (4 роки) з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2016 року включно зі сплатою, щомісячно, в рівних частинах.

Позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, визначені умовами Кредитного договору № 45 від 11 травня 2006 року та не дотримувався графіку погашення заборгованості, встановленого ухвалою суду про розстрочку виконання рішення суду.

Станом на 01 лютого 2019 року згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року заборгованість по тілу кредиту становить 38332,50 дол. США; сума пені за несвоєчасну сплату кредиту за кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року за період з 31 січня 2018 року по 31 січня 2019 року становить - 13373,32 дол. США; згідно розрахунку 3% річних від прострочений сум заборгованості по кредиту сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором становить 1153,13 дол. США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк заборгованість за кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року, а саме: 13373,32 дол. США пені за несвоєчасне погашення основного боргу; 1153, 13 дол. США сума 3% річних по простроченому основному боргу.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк судовий збір у розмірі 6044,67 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 липня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_1 13373,32 дол. США пені за несвоєчасне погашення основного боргу; 1153, 13 дол. США сума 3% річних по простроченому основному боргу, а також 6044 гривень 67 коп. стягнутого судового збору та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовує стягнення пені тим, що він не виконав основного зобов`язання, а відтак повинен нести відповідальність за невиконання свого зобов`язання в частині сплати пені. При цьому суд зробив посилання на пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України від 16.01.2003 року № 435 та зазначив, що до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Проте, суд не звернув уваги на те, що строк давності в один рік обчислюється з дня порушення грошового зобов`язання (з дня, коли кредитор дізнався про порушення його права на стягнення пені). Днем такого порушення вважається дата пред`явлення вимог АТ Ощадбанк до нього про сплату суми боргу. Кредитна сума надавалась до 10.05.2011 року, але банк достроково звернувся у суд із вимогою про стягнення заборгованості і рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 року було стягнуто 58168,54 доларів США боргу.

Згодом ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.10.2012 року № 1915/16252/2012 частково задоволено заяву ОСОБА_1 щодо розстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 року у справі №2-2070/10 і встановлено першу дату до сплати розстроченого боргу 01.11.2012 рік.

Отже, з дати 01.11.2012 року кредитор дізнався про виникнення у нього права щодо стягнення пені. Тобто, стягнути пеню у межах встановленого законодавством однорічного строку можна було починаючи з 01.11.2012 року та закінчуючи 01.11.2013 роком від дати прострочення внесення першого платежу за розстрочкою.

Також не правильним є стягнення з ОСОБА_1 1153,13 доларів США 3% річних від прострочення суми за кредитом. Виходячи із наявності строків загальної позовної давності у три роки (стаття 257 ЦК України) щодо достягнення 3% річних від простроченої суми за кредитом та беручи до уваги те, що відлік такої позовної давності розпочався із дати звернення стягнення на заставне майно за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 року №2-2070/10, то заявлена АТ Ощадбанк до стягнення сума у 1153,13 доларів США не підлягає до задоволення у зв`язку із пропуском трирічного строку позовної давності.

АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначили, що посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не вірно застосував спеціальний строк позовної давності в один рік до стягнення пені в сумі 13373,32 дол. США не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.4.2 п. 4 Кредитного договору сторони погодили, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 73 Постанови Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Таким чином, банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості в тому числі пені, за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 31 січня 2018 року по 31.01.2019 року, пеня за даний період не охоплена рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 у справі № 2-2070/10.

Отже, посилання представника Юзюка В.І. на те, що банк прострочив стягнення пені і те, що банк був позбавлений права нараховувати пеню із дати пред`явлення до ОСОБА_1 дострокової вимоги про повернення кредитну не відповідають дійсним обставинам справи та не заслуговують на увагу суду, оскільки ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.10.2010 року у справі № 1915/16252/2012 розстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду віл 22.04.2010 у справі № 2-2070/2010 строком на 48 місяці починаючи з 01.11.2012 по 01.11.2016, включно, за сплатою, щомісячно сум, в рівних частинах. Таким чином даною ухвалою перервано строки позовної давності, оскільки останній платіж відповідач мав здійснити 01.11.2016 року, тому із цього дня починається відлік позовної давності і закінчується 01.11.2019 року, а банк звернувся з позовом до суду 7 лютого 2019 року.

Відповідно до норм ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ані відповідач, ані його представник не зверталися до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Також, апелянт посилається на незаконність оскаржуваного рішення в частині стягнення 1153,13 дол. США 3% річних від прострочення суми за кредитом, виходячи із обґрунтувань, що наведені у постанові Великої Палати Верховного суду від 4.07.2018 року у справі №310/11534/13.

При цьому, грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення (висновки ВСУ від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15, від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14)

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Іщук К.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник АТ Державний ощадний банк України - Данилевич А.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, давши аналогічні пояснення, що і у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 11 травня 2006 року відкрите акціонерне товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали Кредитний договір № 45 (далі - Договір), згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 50 100,00 (п`ятдесят тисяч сто) доларів США зі сплатою 11% річних на споживчі цілі, строком на 60 місяців, а позичальник зобов`язався здійснити остаточне погашення Кредиту до 10 травня 2011 року.

Підпунктом 3.3.4 пункту 3 Договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 835,00 дол. США, шляхом внесення готівки до каси банку.

У відповідності до підпункту 1.5.1.3 Договору сплата процентів, нарахована Банком, здійснюється у валюті кредиту до останнього робочого числа кожного місяця.

Згідно п.п.4.2 п.4 Договору за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом Позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковим договором № 1 до кредитного договору № 45 від 11 травня 2006 року, укладеним 07 листопада 2007 року, встановлено процентну ставку на рівні 13 % річних. Крім цього, додатковим договором № 2 до кредитного договору № 45 від 11 травня 2006 року, укладеним 05 вересня 2008 року, встановлено процентну ставку на рівні 15 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 ОСОБА_1 передав в заставу філії - Тернопільське відділення № 6 ВАТ «Державний ощадний банк України» і зареєстрував обтяження транспортних засобів: сідлового тягача марки - МАЗ 543205 220, 2006 р випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа бортового 9758, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим від 11 травня 2006 року і зареєстрованим в реєстрі за № 49 договором застави.

22 квітня 2010 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області задовольнив позов прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором справа №2-2070/10).

На підставі цього рішення суду із ОСОБА_1 стягнуто 58 168,54 доларів США, що еквівалентно 461 043, 85 грн., з яких 43 627,13 доларів США, що еквівалентно 345 788, 63 грн. - заборгованість за кредитом, 6052,59 доларів США, що еквівалентно 47 972,83 грн. - нарахованої пені за несвоєчасну сплату кредиту, 7527,69 доларів США, що еквівалентно 59,664,47 грн. - заборгованість по нарахованих відсотках, 961,12 доларів США, що еквівалентно 7617,92 грн. - пені за несвоєчасну сплату відсотків, шляхом звернення стягнення на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 та передане в заставу філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк саме: сідловий тягач марки - МАЗ 543205 220, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп бортовий МАЗ 9758, 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 (справа №2-2070/10).

17 травня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення суду у справі № 2-2070/2010 видано виконавчий лист.

Як слідує із змін до статуту Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2011 року № 502, погоджених Національним Банком України 12 червня 2011 року, найменування банку змінене із Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Приватне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

26 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду по справі №2-2070/10.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, розстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2010 року у цивільній справі позовом прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредит договором в розмірі 47 946,22 дол. США на 48 місяців (4 роки) з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2016 року включно зі сплатою, щомісячно, в рівних частинах.

ОСОБА_1 не виконав рішення суду по справі №2-2070/10 від 22 квітня 2010 року та ухвалу суду в цій же справі від 25 жовтня 2012 року про розстрочку виконання рішення суду, тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 01 лютого 2019 року за Кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року заборгованість по тілу кредиту становить - 38332,50 дол. США; сума пені за несвоєчасну сплату кредиту за Кредитним договором № 45 від 11 травня 2006 року за період з 31 січня 2018 по 31 січня 2019 становить - 13373,32 дол. США; згідно розрахунку 3% річних від прострочених сум заборгованості по кредиту сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором становить - 1153,13 дол. США.

17 серпня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості № 117-20-12/1/880177537/2018 19/ВНХ в сумі 49790,46 дол. США в 30-денний термін з моменту отримання даної вимоги, однак заборгованість погашена не була.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконані робочу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання - стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.

Таким чином, банк, скориставшись своїм правом та звернувшись ще у 2010 році в суд із позовом до позичальника про дострокове стягнення всієї заборгованості, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Виносячи рішення, суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з ОСОБА_1 13373,32 дол. США пені за несвоєчасне погашення основного боргу та 1153,13 дол США сума 3% річних по простроченому основному боргу.

Колегія суддів не погоджується з висновками міськрайонного суду про стягнення з відповідача в користь позивача пені з огляду на наступне.

Згідно із вимогами статей 549, 550, 551 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В своїй позовній заяві банк обґрунтовує нарахування пені умовами п.п.4.2 п. 4 кредитного договору, згідно з яким за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити в користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення

Проте банком змінено строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості ще у 2010 році, де рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 року стягнуто як основну суму заборгованості по кредиту, так і нараховану пеню, а тому підстава для стягнення з відповідача в користь позивача нарахованої банком пені за кредитним договором відсутня.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), в якій вказано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Окрім того, при розгляді 04 липня 2018 року справи №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Крім того, як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення позивачу відмовлено у стягненні основної суми боргу в сумі 38332,50 доларів США, так як ця сума стягнута по рішенню суду від 22.04.2010 року. Банк рішення суду, що переглядається, в цій частині не оскаржує.

Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у рішенні у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не нарахування пені.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 13373,32 дол. США пені за несвоєчасне погашення основного боргу слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

Що ж стосується стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ Ощадбанк 1153,13 дол США сума 3% річних по простроченому основному боргу, то тут колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що позовна давність у три роки (стаття 257 ЦК України, заявлена усно в суді першої інстанції) щодо стягнення 3% річних від простроченої суми за кредитом починає обраховуватися із дати звернення стягнення на заставне майно за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2010 року, оскільки як вбачається із матеріалів справи ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, розстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2010 року у цивільній справі позовом прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредит договором в розмірі 47 946,22 дол. США на 48 місяців (4 роки) з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2016 року включно зі сплатою, щомісячно, в рівних частинах. Таким чином, даною ухвалою перервано строки позовної давності, оскільки останній платіж відповідач мав здійснити 01.11.2016 року, тому із цього дня починається відлік позовної давності і закінчується 01.11.2019 року. З позовом банк звернувся в лютому 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, передбачених ст. 256, 261 ЦКУ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З врахуванням того, що виграшна сума становить 92%, а сплачений судовий збір за апеляційну скаргу відповідачем становить 9067.01 грн., тому поверненню ОСОБА_1 підлягає сума, що становить 8341 грн.65 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення основного боргу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволені даних позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління Акціонерне товариство Ощадбанк (0, місцежнаходження: вул. Майдан Волі, 2 м. Тернопіль) в користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 8341 грн. 65 коп., за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак