_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4348/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28 травня 2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його тітка ОСОБА_3 . За своє життя ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло від 07 квітня 2004 року №181383, зареєстроване у реєстровій Книзі за №19-19015, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 07.04.2004 року, на праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м. Однак, за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень й реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також позивач зазначає, що 22.10.2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчак Л.О., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б не складалось, заповіла позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частках. Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м., яку він у встановлений законом строк прийняв, однак 26.08.2016 року державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І. винесла постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що позивач не надав до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на квартиру.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.06.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Одночасно вказаною ухвалою суду витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи №246/2013, заведену до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 липня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якій ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Свій зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт складений ОСОБА_3 було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Рубінчик Л.О. 22.10.2012 року, реєстр. №1160. Після смерті ОСОБА_3 та відкриття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було подано заяви про прийняття спадщини до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори (наказом Міністерства юстиції України № 4336/5 від 28.12.2017 реорганізовано у Малиновську державну нотаріальну контору у м. Одесі) у результаті чого було заведено спадкову справу №246/2013. Майно, що увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 складається з квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 07.04.2004 року Управлінням ЖКГ Одеської міської ради. Проте у результаті ознайомлення нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі із оригіналами документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , позивачу було роз`яснено, що таке право не було зареєстровано померлою відповідно до вимог ст. 182 ЦК України та роз`яснено, що у зв`язку із цим, визнання права власності на таке спадкове майно можливе лише у судовому порядку. В подальшому, 22.10.2019 року представником позивача за зустрічним позовом було надано до суду постанову державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Михальової Л.І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що вона не надала до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на квартиру.

22.07.2019 року судом було ухвалено прийняти вказану зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

23.07.2019 року до суду на виконання ухвали суду від 07.06.2019 року надійшла з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірена копія спадкової справи №246/2013, заведена до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.08.2019 року ухвалою суду було витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію про те, чи було зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року №181383, зареєстроване у реєстровій Книзі за № 19-19015, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 07.04.2004 року, якщо так, зобов`язано надати до суду належним чином завірені копії документів на підтвердження здійснення відповідних дій.

16.09.2019 року до суду на виконання ухвали суду від 19.08.2019 року представником позивача за первісним позовом була надана відповідь з інформацією про те, що за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року №181383, зареєстроване у реєстровій Книзі за № 19-19015, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 07.04.2004 року та надано засвідчену копію свідоцтва про право власності на житло.

У підготовче засідання 22.10.2019 року позивач до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 22.10.2019 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4 , в якій останні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, розгляд підготовчого судового засідання та судовий розгляд просив провести за його відсутності.

У підготовче засідання 22.10.2019 року позивач за зустрічним позовом до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, 22.10.2019 року до суду надійшла заява від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , в якій представник позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, не заперечував проти їх задоволення, розгляд підготовчого судового засідання просив провести за її відсутності.

Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

На підставі викладеного, з урахуванням визнання сторонами по справі пред`явлених до них позовів, надання до суду заяв про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що19. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , про що 20 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №11042.

За життя, ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло від 07 квітня 2004 року № 181383, зареєстроване у реєстровій Книзі за № 19-19015, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 07.04.2004 року, а саме на право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень й реєстру речових прав на нерухоме майно на час розгляду справи відсутні відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

22.10.2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчак Л.О., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б не складалось, заповіла позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частках.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м.

29.03.2013 року до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори звернулися спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини.

На підставі вказаних заяв, поданих спадкоємцями, нотаріусом 29.03.2013 року була відкрита спадкова справа № 246/2013.

Оглянувши матеріали вказаної спадкової справи, судом встановлено, що інші спадкоємці до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м., що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

22.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Листом державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Л.І. Михальовою 30.05.2013 року була надана ОСОБА_1 відповідь, згідно якого нотаріус повідомила, що не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , так як в нього відсутній правовстановлюючий документ на квартиру.

26.08.2016 року державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І. винесла постанову, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не надав до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на квартиру.

22.10.2019 року державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І. винесла постанову, якою відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не надала до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на квартиру.

Зазначені обставини, стали підставою для звернення сторін по справі до суду з цим позовом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи яка померла (спадкодавця ) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Листом від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз`яснено наступне:

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Судом встановлено, що за своє життя ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло від 07 квітня 2004 року № 181383, зареєстроване у реєстровій Книзі за № 19-19015, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 07.04.2004 року, на праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м. та за даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

Однак, право власності на вказану квартиру, ОСОБА_3 за час життя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень й реєстру речових прав на нерухоме майно не зареєструвала.

Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші спадкоємці відсутні, фактично сторони здійснили дії щодо прийняття спадщини (подання у встановлені законом термін заявпро прийняття спадщини), не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причин незалежних від них, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими та за необхідне, з метою відновлення порушеного права сторін, визнати за ними право власності по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїх позовах не заявлено вимог про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на сторін.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 141, 200, 206, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222-1223, 1261, 1268, 1272 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНКОПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частинуквартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.