Провадження № 2/522/4360/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, витребування з чужого володіння, виселення та вселення осіб,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 31.08.2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , пред`явлена до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсною довіреності від 23.01.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б.; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 27.03.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є.; витребування з володіння ОСОБА_4 на користь Тал Амнона квартири АДРЕСА_1 ; виселення ОСОБА_4 та інших осіб, що проживають у квартирі, з квартири АДРЕСА_1 та вселення Тал Амнона в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , із 12.08.2003 року. У зазначеній квартирі до серпня 2016 року мешкала родина позивача дружина ОСОБА_2 з їх спільними дітьми. У серпні 2016 року позивач дізнався що належна йому квартира була продана без його відома ОСОБА_3 Вказаний договір купівлі-продажу квартири від його імені укладала його дружина ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 23.01.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б.. При цьому, посилався на те, що такої довіреності він не видавав. У подальшому, 15.06.2015 року ОСОБА_3 продала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 ..

Посилаючись на недійсність зазначених правочинів, позивач зазначив, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , повинна бути витребувана з незаконного володіння ОСОБА_4 , яка зазначена як останній власник квартири. Також вказав, що оскільки ОСОБА_4 та всі інші особи проживають в квартирі незаконно, вони підлягають виселенню, а позивач відповідно вселенню в цю квартиру.

Ухвалою суду від 21.09.2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному порядку.

Ухвалою суду від 21.09.2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Позов забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 202,9 кв.м, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

До суду 17.10.2018 року надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 , згідно якого просили у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги, представник посилався на те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , придбала вказану квартиру за відплатним договором купівлі-продажу від 15.06.2015 року в особи, якій на момент продажу належало право власності на це майно відповідно до закону. Зазначив, що на момент звернення з відзивом належних та достатніх доказів обставин вибуття спірної квартири поза волею позивача в матеріалах справи немає. Також заперечував посилання позивача щодо наявності його реєстрації в спірній квартирі, посилалась на те, що з 02 вересня 2015 року позивач та всі члені його сім`ї зняті з реєстрації. Та окрім того, з наданих позивачем документів вбачається невідповідність його тверджень щодо дати, коли він дізнався про те, що спірна квартира йому більше не належить, представник відповідачки посилався на те, що позивач умисно спотворює факти відчуження квартири. Заперечував проти висновку експерта, наданого позивачем, вважає, що останній не є належними та допустимим доказом по справі (т.1, а.с.71-84).

У підготовче засідання 17.10.2018 року позивач не з`явився, від представника позивача адвоката Грози І.В. надійшло клопотання про витребування доказів та заява щодо розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Джулай Д.О., у підготовче засідання 17.10.2018 року не з`явився, надав суду заяву про розгляду справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року клопотання представника Тал ОСОБА_6 адвоката Грози І.В. про витребування доказів задоволено. Розгляд справи відкладено на 13.11.2018 року.

До суду 02.11.2018 року були надані витребувані документи від приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова К.Є. (т.1, а.с.104-149).

09.11.2018 року до суду надійшли витребувані документи від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. (т.1, а.с.150-176).

13.11.2018 року до суду надійшов лист від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради вих.. №2398/01-02-10, згідно якого повідомлено про неможливість виконання вимог ухвали суду від 17.10.2018 року та надання відомостей щодо осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.183-184)

У підготовче засідання 13.11.2018 року з`явилася представник позивача адвокат Гроза І.В., надала клопотання про витребування доказів та просила приєднати до матеріалів справи документи, витребувані з БТІ (т.1, а.с.188-195).

Також з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федорончук І.В., просив приєднати до матеріалів справи відзив на позовну заяву, проти зазначених клопотань представника позивача не заперечував (т.1, а.с.196-197).

В обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги представник відповідачки у відзиві посилався на те, що на початку 2015 року позивач повідомив свою дружину ОСОБА_2 , що в нього виявлене складне захворювання онкологічного характеру, у зв`язку із чим у найближчий час виникне необхідність у значних сумах грошових коштів на лікування. В подальшому позивачем було передано ОСОБА_2 довіреність від 23.01.2015 року на розпорядження майном. Видачу цієї довіреності позивач обґрунтував тим, що він має проходити лікування як на території України в місті Києві, так і на території Ізраїлю, остаточна вартість лікування йому не відома, тому дуже імовірно, що йому знадобляться значні кошти, у зв`язку із чим може виникнути необхідність продажу сімейної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, позивач повідомив, що вже має потенційного покупця на цю квартиру ОСОБА_3 , що є дружиною його бізнес партнера, сім`я якої вже значний проміжок часу підшукує квартиру у місті Одесі. 27.03.2015 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 , що діяла від імені та в інтересах свого чоловіка ОСОБА_7 , та ОСОБА_3 щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Представник відповідачки наголошував на тому, що оскаржуваний правочин був вчинений за згодою позивача, на його особисту вимогу. Грошові кошти із продажу цієї квартири були отримані ним особисто. Зазначив, що за час шлюбних відносин із позивачем, у зв`язку із постійними виїздами за кордон України, останній постійно видавав різноманітні довіреності на ім`я своєї дружини ОСОБА_2 Вказана довіреність на розпорядження майном була не першою, її посвідчення не викликало жодних питань. До того ж в сім`ї позивача та відповідача була прийнята практика саме розпорядження належним позивачу майном за довіреністю, що також можуть підтвердити численні правочини, жоден з яких до цього моменту оскаржений не був. Стверджував, що зазначені в позовній заяві фактичні обставини є абсолютно надуманими та не відповідають дійсності.

У підготовче засідання 13.11.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Джулай Д.О., надав суду заяву щодо залишення клопотання про витребування доказів, наданого ним 12.11.2018 року через канцелярію суду, без задоволення, проти задоволення клопотань представника позивача не заперечував.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року заяву представника відповідача адвоката Джулая Д.О. від 12.11.2018 року про витребування доказів по справі залишено без розгляду.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 14.11.2018 року клопотання представника Тал ОСОБА_6 адвоката Грози І.В. про витребування доказів задоволено.

Розгляд справи відкладено на 17.12.2018 року.

До суду 17.12.2018р. на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2018 Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради було надано витребувану інформацію (т.1, а.с.213).

У підготовче засідання 17.12.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федорончук І.В., надав суду клопотання про допит у якості свідка відповідача ОСОБА_2 .

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, задовольнити клопотання та допитати відповідача ОСОБА_2 в якості свідка.

Також представник, адвокат Федорончук І.В. надав клопотання про виклик свідків. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, відмовити у виклику свідків, оскільки клопотання необґрунтоване та враховуючи предмет та підстави позову

У підготовче засідання 17.12.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Джулай Д.О., надав клопотання про витребування оригіналів письмових доказів.

У підготовче засідання з`явився представник Тал Амнона ОСОБА_8 , проти наданих представниками відповідачів клопотань заперечував.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Джулая Д.О. задоволено частково. Розгляд справи відкладено на 11.02.2019 року.

До суду 28 січня 2019 року були надано засвідчену копію висновку експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 року № 331-п (т.2, а.с.4-23).

У підготовче засідання 11.02.2019 року з`явився представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Джулай Д.О., надав суду клопотання про зупинення провадження та витребування доказів.

У підготовче засідання 11.02.2019 року з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федорончук І.В., надав суду клопотання про зупинення провадження.

У підготовче засідання 11.02.2019 року з`явилася представник позивача Тал ОСОБА_6 адвокат Гроза І.В., заперечувала проти клопотань представників відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Ухвалами суду від 11.02.2019 року відмовлено в обох клопотаннях про зупинення провадження по справі, а також у клопотання представника ОСОБА_4 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 14.05.2019 року.

Ухвалами суду від 12.03.2019 року від 16.04.2019 року були розглянуті та задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 , адвоката Джулая Д.О., про забезпечення доказів шляхом їх витребування.

Судове засідання 14.05.2019р. було відкладено на 20.06.2019р. у зв`язку з неявкою сторін.

На виконання ухвали суду від 16.04.2019 року до суду 14.05.2019 року надійшла відповідь приватного нотаріуса ОМНО Божемської Н.В. (т.2, а.с.107-108).

У судовому засіданні 20.06.2019 року були присутні представники сторін: позивача Гроза ОСОБА_9 та відповідачки ОСОБА_5 ..

Представник позивача у судовому засіданні обставини позову та пояснення, викладені в ньому, підтримала та просила задовольнити позов. Наполягала на тому, що позивач довіреності на ім`я своєї дружини не видавав та наміру на відчуження спірної квартири не мав. Посилалась на те, що відсутні докази присутності відповідача на території України 23.01.2015 року, окрім того усі інші документи, складені нотаріусом Божемською Н.В., вважає підробленими.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позову, посилався на те, що обставини видачі спірної довіреності викладені у відзиві ОСОБА_2 та з боку позивача не надано достеменних доказів недійсності довіреності. Заперечував проти висновку експерта, складеного у рамках іншої справи кримінального провадження, оскільки останній не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, при цьому посилався на те, що у рамках даної справи жодних клопотань із приводу експертизи не заявлялося. З приводу довідки Прикордонної служби зауважив те, що остання не виключає можливості перетину позивачем кордону за іншим паспортом або ж поза межами пункту пропуску, та остання не підтверджує недійсність довіреності.

По справі було оголошено перерву до 18.07.2019 року.

У судовому засіданні 18.07.2019 року суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, відкласти розгляд справи на 15.10.2019 року для належного сповіщення відповідачів.

У судовому засіданні 15.10.2019 року були присутні представники позивача адв. Мішина О.В. та представник відповідачки Джулай Д.О.; від представника ОСОБА_10 надійшла до суду заява, згідно якої просила справу розглядати за його відсутності. Також до суду надійшла заява від адвоката Мішиної О.В. з повідомленням про припинення повноважень представника адвоката Грози .В. та про відкладання слухання справи. Проте в судовому засіданні адв. Мішина О.В. відмовилась від заяви про відкладання слухання справи та не заперечувала проти продовження розгляду справи.

У судовому засідання представники сторін пояснення, викладені в заявах по суті, та надані ними у минулих судових засіданнях підтримали. Інших клопотань від позивача або відповідачів до суду не надходило.

Суд, із урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, ухвалив розглядати справу за відсутності представника ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 , сповіщених належним чином.

Із матеріалів справи та пояснень сторін, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_11 12.08.2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. 12.08.2003 року, набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 202,9 кв.м. та житл. ОСОБА_12 ..115.1 кв.м.

Зазначене підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. 28.01.2015 року за р.№ 78, замість втраченого договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. 12.08.2003 року за р.№ 2498, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.02.2015 року за р.№ 01 (т.1, а.с.119) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.02.2015 року № 33227501 (т.1, а.с.120).

У подальшому, 27.03.2015 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була відчужена ОСОБА_2 (яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 23.01.2015 року зар. в реєстрі за №45, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б.) на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 27.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурович К.Є. Копія зазначеної довіреності та договору купівлі-продажу містяться у матеріалах справи (т.1, а.с.16-18, 125).

15.06.2015 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була відчужена ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 15.06.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В. та зареєстрованим за р.№ 816 (т.1, а.с.42-45).

У матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 135555254 від 27.08.2018 року (т.1, а.с.10-12), яка підтверджує, що станом на 27.08.2018 року власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, з урахуванням пояснень учасників процесу, суд приходить до висновку необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно позовної заяви, позовні вимоги ґрунтуються на доводах позивача щодо недійсності довіреності від 23.01.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., за змістом якої позивач ОСОБА_11 (громадянин держави Ізраїль) уповноважив відповідачку ОСОБА_2 укладати та підписувати від імені довірителя договори купівлі-продажу, іпотеки, застави (позики) квартири АДРЕСА_1 .

Решта позовних вимог щодо визнання недійсними інших правочинів щодо зазначеної квартири, виселення з неї відповідачки та вселення позивача мають похідний характер від вимоги про визнання недійсною вказаної довіреності від 23.01.2015 року.

Позивач, вимагаючи визнання довіреності 23.01.2015 року недійсною, вказував, що ця довіреність ним не видавалася, наміру продажу відчуженої квартири АДРЕСА_1 він не мав, грошей від продажу вказаної квартири не отримував.

Відповідачка ОСОБА_2 своїм відзивом на позов заперечила посилання позивача та вказала, що оскаржувана довіреність була отримана нею безпосередньо від позивача, правочин з відчуження квартири був вчинений за його згодою, на його особисту вимогу, грошові кошти з продажу цієї квартири були отримані позивачем.

Таким чином судом констатується наявність є суперечності доводів сторін.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, обов`язок доказування недійсності правочину покладається, на особу, що вимагає визнання його недійсним, у даному випадку на позивача.

На підтвердження доводів позову щодо недійсності нотаріально посвідченої довіреності від 23.01.2015 року стороною позивача було надано у якості доказів копію висновку судового експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.В. Сакалюка № 331 від 12.09.2016 року проведена в рамках досудового розслідування внесеного до ЄДРДР №0000336 т.1, а.с.20-37) та витяг із бази даних Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України особою (лат.) TAL AMNON, №20-07 від 20.07.2018 року з я кого вбачається що він виїхав 17 січня 2015 та вїхав 28.01.2015р.(т.1, а.с.38).

Вказані письмові докази в частині їх належності, допустимості та достатності оцінюються судом критично.

Так, відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта О.В. Сакалюка № 331 від 12.09.2016 року, складений за наслідком проведення експертного дослідження на виконання постанови від 08.08.2016 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Нікішиною М.В. за фактом скоєння шахрайських дій ОСОБА_2 шляхом відчуження нерухомості, яке знаходиться на балансі ТОВ «ТАЛ ХОЛДИНГ» та на ОСОБА_7 (у рамках кримінального провадження № 0000336.(а.с.5-22 т.2). При цьому в висновку вказано, що на експертизу експерту надано також і оригінал довіреності від 23.01.2015р. №45 , та до зазначеної копії висновку не додано як додатки, що є невід`ємною його частиною копія вказаної довіреності. Крім дослідження вказаної довіреності експерту надавалось на дослідження це інші правочині та довіреності та поставлено 30 питань. Згідно висновку експерта за п.20 вбачається, що підпис і запис ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або іншою особою в графі « підпис» довіреності від 23.01.2015р. №45 вірогідніше за все виконаний не Тал ОСОБА_14 , а іншою особою з наслідуванням справжніх його підписів та почерку. Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим, у зв`язку з обмеженим обсягом почергової інформації в досліджуваних об`єктах, що не дає можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення питання в категоричній формі.(а.с.21 т.2).

Відповідач ОСОБА_4 та його представник у своєму відзиві вказувала на невідповідність вказаного доказу вимогам процесуального закону, проте представник позивача на подолання цих заперечень будь-яких пояснень не надала. Клопотань щодо призначення експертизи у рамках даної справи жодною зі сторін заявлено не було.

Також у судовому засіданні встановлено, що при складенні висновку експерта О ОСОБА_15 Сакалюка № 331 від 12.09.2016 року експертом досліджувався примірник довіреності від 23.01.2015 року, який перебував на зберіганні у матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. (т.1, а.с.18). При цьому при укладенні договору купівлі-продажу від 27.03.2015 року, повноваження ОСОБА_2 на вчинення правочину від імені позивача були встановлені нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурович К.Є. на підставі примірника довіреності від 23.01.2015 року, який був виданий нотаріусом особі, що склала довіреність (т.1, а.с.125). Таким чином примірник довіреності від 23.01.2015 року, на підставі якого діяла відповідач ОСОБА_2 експертному дослідженню не піддавався.

Суд приймає до уваги те, що висновок експерта О.В. Сакалюка № 331 від 12.09.2016 року не містить категоричного висновку про виконання підпису на довіреності від 23.01.2015 року не позивачем, із зазначенням, що обмежений обсяг почеркової інформації в досліджуваних об`єктах, не дає можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення питання в категоричній формі.

На думку суду висновок експерта проведений в рамках іншої справи, та який не досліджено судом в рамках тієї справи, тобто якому не дана правова оцінка, не може бути покладено в основу рішення суду по іншій судові справі , тобто в даній справі. При цьому позивач та його представник, який обізнаний з процесуальними правами, не заявляли суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в рамках даної справи.

Із огляду на результати дослідження вказаного письмового доказу, суд погоджується з доводами представника відповідача та приходить до висновку, що він не відповідає вимогам ст. 77, 78 та 79 ЦПК України, а тому не бере його до уваги як належний, та достовірний доказ.

Оцінюючи у якості доказу наданий позивачем витяг з бази даних Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України особою (лат.) TAL AMNON, №20-07 від 20.07.2018 року, суд не вважає його прямим доказом на підтвердження посилань позивача щодо невидачі оспорюваної довіреності від 23.01.2015 року, оскільки наявна у ньому інформація вказує лише на час офіційного перетину державного кордону України позивачем за відповідним паспортним документом.

Судом, при оцінці вказаного доказу, враховані відомості, отримані за ухвалою суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. Так, відповідно до відомостей витягу з бази даних Державної прикордонної служби України №20-07 від 20.07.2018 року, позивач здійснив перетин державного контролю у зв`язку із виїздом з території України 24.06.2015 року, перетнув кордон при в`їзді 16.07.2015 року. При цьому, відповідно до довідки № 141/02-16 від 07.05.2019 року нотаріус повідомила, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 943 датою 07.07.2015 року здійснено запис про посвідчення підпису громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 на заяві до компетентних органів Ізраїлю (т.2, а.с.108). На підтвердження факту звернення позивача до нотаріуса за посвідченням власної заяви 07.07.2015 року, відповідачкою ОСОБА_2 було долучено до матеріалів справи копію заяви позивача, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В., реєстровий номер 943, від 07.07.2015 року (т.2, а.с.47).

Виходячи з викладеного, витяг з бази даних Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України №20-07 від 20.07.2018 року у якості доказу посилань позивача судом також не приймається як беззаперечний та достовірний доказ.

За змістом ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином суд приходить висновку про відсутність достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження недійсності довіреності від 23.01.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом також враховується, що позивач та його представник не скористалися правом надання відповіді на відзиви відповідачів, будь-яких доказів на спростування їх заперечень, викладених у відзивах, не надали.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсною довіреності від 23.01.2015 року, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсними інших оскаржуваних позивачем правочинів як похідних вимог. Позивачем не доведено наявність будь-яких з передбачених законом підстав недійсності вказаних правочинів. Так само позивачем не доведено наявність підстав для виселення відповідача ОСОБА_4 зі спірної квартири АДРЕСА_1 та вселення у неї позивача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст.. 11, 15, 16, ч.2 ст.203, 207, 215-216, 228, 244, 316-317, 321, 383, 388, 391, 399, 626, 639, 655 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3- 13, 19,23, 42, 43,48, 49, 72, 76-81, 89, 95, 174,175, 209, ст. 223, 229, 241, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 , п.9 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, витребування з чужого володіння, виселення та вселення осіб відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.