ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1082/19 Справа № 203/4466/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним нікчемного правочину, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.05.2015 року між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., за яким банком на користь відповідача було здійснено відчуження нерухомого майна - першої черги офісу - приміщення № 45, загальною площею 197,3 кв.м по АДРЕСА_1 Зазначена в договорі ціна продажу становила 3 196 139 грн 44 коп.

Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. Винесенню вказаної постанови передувало ухвалення Правлінням НБУ постанови від 30.04.2015 року №293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було встановлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності банку, запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора НБУ.

На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015 року № 348 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 року № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно.

Перевіркою всіх договорів, укладених банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації було встановлено, що договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року є нікчемним, оскільки при його укладенні було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених НБУ, а також встановлено, що цей правочин має ознаки нікчемності, визначені ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки має безоплатний характер, що зумовило неможливість виконання банком зобов'язань перед іншими кредиторами та направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку.

Так, договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року було укладено в порушення обмежень, встановлених постановою Правління НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ, зокрема, заборони на укладання відповідних договорів та здійснення розрахунку не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, а шляхом відображення в балансі банку штучних транзакцій з оплати договору, внаслідок чого позивач жодних грошових коштів не отримав. ТОВ «Розвиток-2012», що було залучено згідно договору купівлі-продажу відповідачем для здійснення розрахунків, було оформлено платіжне доручення № 211 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на рахунок позивача на суму 3 196 139 грн 44 коп. Проте, виконання вказаного платіжного доручення не вбачалось можливим, оскільки на кореспондентському рахунку банку залишок коштів складав 43 805 грн 61 коп. Таким чином, вказане платіжне доручення не підлягало виконанню в силу п.1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22. Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку, банк не мав можливості виконати платіжне доручення з перерахування коштів. Відтак, реально кошти до банку не надходили, натомість відбулось коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, що свідчить про безоплатність такого правочину, що також унеможливлює виконання грошових зобов'язань банку перед іншими кредиторами в ліквідаційній процедурі в частині ціни продажу.

Також в обґрунтування нікчемності договору купівлі-продажу позивач посилався на те, що останнім безпідставно встановлено відстрочку платежу, що з урахуванням перебування банку у категорії проблемних та його неможливості виконання зобов'язань перед кредиторами значно погіршувало фінансове становище останнього. Крім того, позивачем було зазначено, що кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «Розвиток-2012» є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_3 мав значний вплив на банк, оскільки був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції. Враховуючи це, згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» ОСОБА_3 є контролером Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та відповідно разом із ТОВ «Розвиток-2012» та ОСОБА_1 є пов'язаними особами з банком.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на відчужене за договором нерухоме майно - першу чергу офісу - приміщення АДРЕСА_2, а також визнати право власності на вказане майно за банком.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по вказаній цивільній справі від 01 лютого 2018 року, а саме: скасовано арешт на нежитлове приміщення: першу чергу офісу - приміщення №45, що складається з поз.1-12, ганки літ.а, а-1 на першому поверсі житлового будинку літ.А-4, загальною площею 197,3 кв.м по АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оспорюваний договір, в цілому, укладено з порушенням вимог Постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку".

Згідно з п.1 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Позивач безоплатно здійснив відчуження нерухомого майна за договором на користь відповідача, так як кошти за платіжним дорученням від 28.05.2015 № 211 на суму 3196139,44 грн реально на рахунок ПАТ "УПБ" не надходили, оскільки лише відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, що є безумовною підставою для визнання нікчемним договору.

Також позивач посилається на відповідність оспорюваного правочину ознакам, визначеним у п.п.2, 7 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому Фонд підтримує апеляційну скаргу позивача та просить її задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних строком до 180 днів, із встановленням обмежень в його діяльності.

Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних та визнано такою, що втратила чинність постанову Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ.

На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015 року № 348 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 року № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно.

За наслідком запровадження у банку тимчасової адміністрації та відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду наказом № 26/ТА від 29.05.2015 року було створено комісію з перевірки договорів, укладених Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», якою проведено перевірку договорів укладених банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Перевіркою встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» в особі в.о.голови Правління Каргаполова О.К. та відповідачем ОСОБА_1 28.05.2015 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1611.

Згідно п.п.1.1, 1.3 вказаного договору предметом продажу виступало нерухоме майно - перша черга офісу - приміщення АДРЕСА_2, що належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2007 року та договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 27.08.2008 року.

П.п.2.1, 2.2 договору купівлі-продажу визначено, що продаж нерухомого майна вчиняється за узгодженою між сторонами ціною і складає 3 196 139 грн 44 коп., у т.ч. ПДВ 20% в розмірі 532 689 грн 90 коп., яка сплачується покупцем у гривнях шляхом безготівкового переказу договірної ціни на рахунок продавця № 361075783, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», після укладення цього договору, але не пізніше 30.06.2015 року. Продавець має право залучити для здійснення оплати вартості нерухомого майна третіх осіб.

В п.2.5 договору купівлі-продажу зазначено, що відповідно до відомостей, викладених в довідці, наданій 28.05.2015 року № 01-10/1580 Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», балансова вартість вищевказаного нерухомого майна складає 2 663 449 грн 53 коп.

Також 28.05.2015 року на виконання умов п.2.6 договору купівлі-продажу, сторонами було складено акт приймання-передачі приміщення, що є предметом договору купівлі-продажу.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 28.05.2015 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року.

Окрім цього, сторонами не заперечувалось, що у відповідності до умов п.2.2 договору купівлі-продажу третьою особою - ТОВ «Розвиток-2012» було оформлено платіжне доручення № 211 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на рахунок позивача на суму 3 196 139 грн 44 коп., як оплата за ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року.

В подальшому постановою Правління НБУ від 28.08.2015 року № 562 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення від 28.08.2015 року № 158 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», припинено здійснення тимчасової адміністрації в банку з 28.08.2015 року і розпочато процедуру ліквідації останнього з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року.

Частиною 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року) встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно витягу з Протоколу №2/1 засідання комісії з перевірки договорів від 30.06.2015 року та Повідомлення ОСОБА_1 про нікчемність укладених договорів, уповноважена особа на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" посилається на п.п.1,2,3,7,8 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відчуження належного позивачу майна здійснювалось за оплатним договором купівлі-продажу, за ціну, що перевищує балансову вартість майна та погоджена сторонами. У відповідності до умов п.2.2 договору купівлі-продажу третьою особою - ТОВ «Розвиток-2012» було оформлено платіжне доручення № 211 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на зазначений в договорі рахунок позивача на суму 3 196 139 грн 44 коп., як оплата за ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року.

Вказане платіжне доручення містить відмітку щодо проведення та одержання банком вказаних коштів. Будь-яких доказів щодо неможливості виконання вказаного розрахункового документу, повідомлення про це платника, позивачем під час розгляду справи не надано.

При цьому не здійснення розрахунків в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, не тягне за собою наслідків нікчемності чи недійсності правочину, оскільки стосується стадії виконання договору, а не стадії його укладення.

Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1, який виступав покупцем за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року, є пов'язаною з банком особою в розумінні ч.1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також, що останній був кредитором банку та відповідно, що укладенням нікчемного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, порівняно з іншими кредиторами.

Укладення спірного договору не призвело ні до визнання банку неплатоспроможним, ні до того, що виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, прийшов до обґрунтованих висновків про безпідставність позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем було порушено постанову № 293/БТ від 30.04.2015 року "Про віднесення ПАТ "УПБ" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така постанова не має нормативно-правового характеру, а є актом індивідуальної дії, що розповсюджується на ПАТ "УПБ" та його керівний склад, а тому недодержання її приписів відповідачем не може мати наслідком недійсність спірного договору. Більше того, на момент укладання спірного договору купівлі-продажу, зазначена постанова Правління НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ втратила чинність.

Посилання в апеляційній скарзі на п.2 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підставу нікчемності правочину, підлягають відхиленню, оскільки в результаті укладення договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року ПАТ "Український професійний банк" зобов'язань щодо забезпечення виконання грошових вимог на себе не приймав, оскільки за умовами договору він є не зобов'язальною особою, а напроти - отримувачем зобов'язання від ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що на кореспондентських рахунках банку відсутні кошти в розмірі оплати за договором, а оплата від відповідача була здійснена штучною транзакцією з переказу коштів від ТОВ "Розвиток-2012" без відкриття кореспондентського рахунку, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки покупець має право залучити третіх осіб для здійснення оплати вартості, а відкриття кореспондентських рахунків передбачено тільки для міжбанківських операцій, згідно Інструкції про міжбанківський переказ коштів в України в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 320 від 16.08.2006 року. Тобто відкрити кореспондентський рахунок може лише банківська установа, тому вимагати від ОСОБА_1 як фізичної особи проведення розрахунків через кореспондентські рахунки є безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення № 211 від 28.05.2015 року, банком було отримано 3 196 139, 44 грн на його власний рахунок. Проведення платіжного доручення підтверджується відміткою банку.

Відповідно до ст.1066 ЦК України, банк зобов'язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Більш того, перерахування грошових коштів на рахунок не є правочином в розумінні ст.ст.202, 626 ЦК України, а є банківською операцією. Наявність на кореспондентських рахунках позивача грошових коштів у розмірі меншому ніж внесені за придбане майно не дають підстав для висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_1 є невиконаним.

В той же час, здійснення або нездійснення таких розрахунків проблемним чи іншим договором (в даному випадку договором купівлі-продажу) не може мати наслідком недійсність (нікчемність) такого договору, адже стосується не стадії укладення такого договору, коли сторони погоджують його умови та положення, а фактично стадії виконання договору і правомірність якої (стадії виконання) ніяким чином не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Питання ж належного чи неналежного виконання сторонами договірних зобов'язань перебуває поза межами даного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пов'язаності ТОВ "Розвиток - 2012", яким було виконано зобов'язання ОСОБА_1, з ПАТ "УПБ" також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до п.2 глави 2 Положення про визначення пов'язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.05.2015 р. № 315, в редакції, що була чинною на момент укладення спірного договору, рішення про визначення юридичних або фізичних осіб пов'язаними з банком особами приймає уповноважена особа НБУ, однак матеріали справи відповідного рішення не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не впливають на встановлені обставини справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова