Справа № 128/4139/14-ц
Провадження № 22-ц/801/2096/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуСправа № 128/4139/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В.П., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2019 року, постановлене в складі судді Бондаренко О.І., в залі суду,

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визнання права спільної сумісної власності на будинковолодіння та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 листопада 1999 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 грудня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку.

Після реєстрації шлюбу сторони заселилася в будинку АДРЕСА_1 , який належав дідові ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в будинку були зареєстровані і проживали разом до 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2005 року.

Будинковолодіння АДРЕСА_1 було збудовано 1963 році і перебувало у незадовільному стані: тріщини в стінах, просадка фундаменту, потребувало капітального ремонту. Вартість вищевказаного будинку станом на 15 квітня 2005 року складала 23 574 грн.

В 2007 році ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , після того, як позивач 30 березня 2007 року продала належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_2 , почали капітальний ремонт будинку і добудови підсобних приміщень.

Кошти в сумі 10000$ США позивачем було покладено в відділення «Промінвестбанку» на ім`я її матері - ОСОБА_6 , в день отримання їх від покупця ОСОБА_7

До вересня 2010 року за кошти позивача було укріплено фундамент будинку по всьому периметру, замінено віконні блоки на металопластикові, побудовано веранду для облаштування кухні, туалету і ванної кімнати, частково замінена підлога в будинку, замінені двері, відремонтовано в приміщенні будинку стелю та стіни (штукатурка, перетирка, шпаклівка, покраска і побілка).

В період 2009 - 2012 років відповідача двічі було засуджено за зберігання, придбання, вживання наркотичних засобів. Весь час перебування в шлюбі позивач постійно працювала і мала доходи, на які утримувала сім`ю.

Фактично з 2006 року по 2010 рік за кошти позивача було збільшено вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Таким чином за участю позивача та за її кошти вартість будинковолодіння збільшилася більш ніж в 3 рази, без врахування добудови, яка не прийнята в експлуатацію.

У вересні 2011 року відповідач побив позивача і дітей, після чого ОСОБА_1 була доставлена в лікарню, а після виписки з лікарні відповідач до будинку її не допустив.

З вересня 2011 року по 14 квітня 2014 року вона не мала доступу в будинок, тому в 2012 році нею було подано позов до суду про вселення, витребування майна і розподіл майна подружжя.

15 листопада 2013 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області позивач була вселена до будинку АДРЕСА_1 ; вимоги по розподілу майна подружжя, витребуванню майна з чужого незаконного володіння за заявою позивача були залишені без розгляду.

В ході розгляду справи була призначена і виконана судова експертиза на предмет ринкової оцінки будинковолодіння і прибудови, надано варіанти розподілу.

Так, ринкова вартість будинку (без врахування самочинної прибудови) склала 228 824 грн.

При тому, що фактично всі ремонтні роботи по будинку були виконані за кошти позивача і вартість будинку збільшилася в 5 разів, тому вона вважає, що має право на 1/2 ідеальну долю в даному будинку і її вартість в грошовому виразі складає 228 824 : 2 = 114 412 грн.

Вартість самочинно збудованої прибудови складає 41 478 грн.

Вклад позивача в реконструкцію і добудову будинку складає 114 412 грн. (1/2 вартості будинку) + 41 478 : 2 = 20 239 грн., на загальну суму 134 651 грн.

З огляду на вищезазначене, вона має право на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , так як за її участю і за її кошти було істотно збільшено вартість вищевказаного будинковолодіння.

В період шлюбу сторонами було набуто майно: телевізор - 500 грн., пилосос «Сатурн» - 450 грн., цегла будівельна - 1500 шт. - 1500 грн., диван- 1500 грн., ліжко дубове - 1500 грн., всього на суму 5450 грн. Тобто, позивачу належить спільно нажитого майна на суму 2725 грн.

Крім цього, позивачем до реєстрації шлюбу було набуто майно, яке вона перевезла в будинок АДРЕСА_1 : ковдра пухова - 1шт. - 300 грн., ковдри шерстяні - 4 шт. х 150 грн. - 600 грн., ковдри ватні - 2 шт. х 90 грн. - 180 грн., подушки нові - 5 шт. х 80 грн. - 400 грн., кухонний комбайн - 700 грн., м`ясорубка ручна - 100 грн., плед на ліжко - 60 грн., рушники махрові - 10 шт. х 30 грн. - 300 грн., рушники банні - 13 шт. х 65 грн. - 845 грн., виделки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн., ложки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн., чайні ложки нержавіючі - 10 шт. х 2 грн. 50 к. - 25 грн., чайний сервіз на 6 персон - 2 шт. х 75 грн. - 150 грн., тарілки закусочні - 40 шт. х 5 грн. - 200 грн., тарілки глибокі - 20 шт. х 6 грн. - 120 грн., салатниці - 6 шт. - 50 грн., набір емальованих мисок - 6 шт. - 150 грн., тортовниця - 50 грн., швейна машинка «Чайка» - 1500 грн., всього на суму 5850 грн.

Крім того, після продажу будинку в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, позивачем було перевезено в будинок АДРЕСА_1 наступне майно: тачка господарська - 150 грн., каструля нержавіюча на 50л - 150 грн., набір тарілок на 12 персон (сервіз) - 400 грн., покривала нові 3 шт. - 150 грн., наволочки білі нові 6 шт. - 180 грн., набір каструль 1 комплект - 300 грн., підодіяльники 3 шт. - 210 грн., хлібні форми 2 шт. - 80 грн., банки скляні 150 шт. - 450 грн., палас - 200 грн., килимова доріжка - 200 грн., трюмо - 500 грн., стіл полірований - 300 грн., шафи одежні - 500 грн., сервант - 500 грн., всього на суму 4470 грн.

У вересні 2010 року позивачем було набуто холодильник «Мінськ» за 3 350 грн., а 14 вересня 2010 року - пральну машину «Гореніє» за 2 860 грн. Відповідач в цей час не працював і кошти на придбання майна позивач позичила у ОСОБА_8 , а 01 червня 2011 року вона повернула їй гроші, коли оформила договір позики, яку брала у свого роботодавця ОСОБА_9 та яку повернула тільки в 2013 році.

Позивач вважає, що з врахуванням вкладу при набутті цих речей і інтересів неповнолітніх дітей, оскільки ці речі є предметами першої необхідності, то вона має право на дані речі.

Після вселення до будинку 14 квітня 2014 року було складено акт про наявність в будинку майна, однак такі речі, як: пральна машина «Гореніє» - 2860 грн., холодильник «Мінськ» - 3350 грн., телевізор - 500 грн., рушники махрові - 10шт. х 30 грн. - 300 грн., рушники банні - 13 шт. х 65 грн. - 845 грн., виделки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн., ложки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн., чайні ложки нержавіючі - 10 шт. х 2 грн. 50 к. - 25 грн., чайний сервіз на 6 персон - 2 шт. х 75 грн. - 150 грн., тарілки закусочні - 40 шт. х 5 грн. - 200 грн., тарілки глибокі - 20 шт. х 6 грн. - 120 грн., салатниці - 6 шт. - 50 грн., набір емальованих мисок - 6 шт. - 150 грн., тортовниця - 50 грн., тачка господарська - 150 грн., каструля нержавіюча на 50 л - 150 грн., набір тарілок на 12 персон (сервіз) - 400 грн., покривала нові 3 шт. - 150 грн., наволочки білі нові 6 шт. - 180 грн., набір каструль 1 комплект - 300 грн., підодіяльники 3 шт. - 210 грн., хлібні форми 2 шт. - 80 грн., банки скляні 150 шт. - 450 грн., цегла 1500 шт.-1500 грн., всього на суму 12490 грн. - відсутні на день складання акту.

Відповідач самостійно розпорядився цими речами, які йому не належали, а були особистою власністю позивача, яка набута нею до шлюбу і отримана в порядку спадкування.

Майно, набуте в шлюбі, є спільною власністю сторін, і позивачу, як дружині, належить 1/2 частка згідно ст. ст. 69, 70 СК України.

За наведених обставин, ОСОБА_1 звернувшись в суд з позовом, просила ухвалити рішення, яким розділити майно, спільно нажите в шлюбі, виділивши їй 1/2 частку, як дружині; визнати, що будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_1 ; розділити в натурі будинок АДРЕСА_1 за варіантом №2 судово-технічної експертизи, виділивши їй такі приміщення: «а» - веранда, 1-5 кімната, 1-6 кухня, 1-7 кімната, літню кухню, гараж, 1/2 частку убиральні «В», 1/2 криниці «К», вартістю 113908 грн. і складає 50/100 будинковолодіння; різницю в долях в сумі 504 грн. стягнути з відповідача; розділити спільно нажите майно, присудивши їй такі речі:

диван, вартістю 1500 грн.,

ліжко дубове, вартістю 1500 грн.,

всього на суму 3000 грн.та компенсацію в сумі 6210 грн. за холодильник «Мінськ», пральну машину «Гореніє» і 1/2 вартості будівельної цегли;

відповідачу присудити: пилосос, вартістю 450 грн.,

холодильник «Мінськ», вартістю 3350 грн.,

телевізор, вартістю 500 грн.,

пральну машину «Гореніє», вартістю 2800 грн.,

цеглу будівельну 1500 шт., вартістю 1500 грн., всього на суму 8660 грн.; витребувати у відповідача незаконно присвоєне її особисте дошлюбне майно, а саме: ковдра пухова - 1 шт. - 300 грн.,

ковдри шерстяні - 4 шт. х 150 грн. - 600 грн.,

ковдри ватні - 2 шт. х 90 грн. - 180 грн.,

подушки нові - 5шт. х 80 грн. - 400 грн.,

кухонний комбайн - 700 грн.,

м`ясорубка ручна - 100 грн.,

плед на ліжко - 60 грн.,

рушники махрові - 10 шт. х 30 грн. - 300 грн.,

рушники банні - 13шт. х 65 грн. - 845 грн.,

виделки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн.,

ложки нержавіючі - 20 шт. х 3 грн. - 60 грн.,

чайні ложки нержавіючі - 10 шт. х 2 грн. 50 к. - 25 грн.,

чайний сервіз на 6 персон - 2 шт. х 75 грн. - 150 грн.,

тарілки закусочні - 40 шт. х 5 грн. - 200 грн.,

тарілки глибокі - 20 шт. х 6 грн. - 120 грн.,

салатниці - 6 шт. - 50 грн.,

набір емальованих мисок - 6 шт. - 150 грн.,

тортовниця - 50 грн.,

швейна машинка «Чайка» - 1500 грн.,

тачка господарська - 150 грн.,

каструля нержавіюча на 50 л - 150 грн.,

набір тарілок на 12 персон (сервіз) - 400 грн.,

покривала нові 3 шт. - 150 грн.,

наволочки білі нові 6 шт. - 180 грн.,

набір каструль 1 комплект - 300 грн.,

підодіяльники 3 шт. - 210 грн.,

хлібні форми 2 шт. - 80 грн.,

банки скляні 150 шт. - 450 грн.,

палас - 200 грн., килимова доріжка - 200 грн.,

трюмо - 500 грн.,

стіл полірований - 300 грн.,

шафи одежні - 500 грн., сервант - 500 грн., всього на суму 10 120 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права на Ѕ частку спільно нажитого майна подружжя.

Позовні вимоги мотивував тим, що 04 вересня 2014 року він отримав позовну заяву ОСОБА_1 з якої йому стало відомо, що під час їх подружнього життя, 30 березня 2007 року вона продала належний їй будинок АДРЕСА_2 та отримала за продаж 10 000 доларів США.

У своїй позовній заяві позивачка стверджує, що за кошти отримані від продажу будинку вона зробила капітальний ремонт будинку, в якому вони тоді проживали, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, раніше про те, що дружина продала належний їй будинок він не знав, цей факт та вилучені за продаж кошти, вона від нього приховала.

Той факт, що дружина приховала від нього кошти, які згідно з нормами чинного законодавства визначаються як їх спільна сумісна власність, змушує ОСОБА_2 звернутись до суду з зустрічною позовною заявою, для того щоб захистити свої законні права та отримати частину коштів, які ОСОБА_1 отримала за продаж будинку.

Вважає, що має право претендувати на 1/2 частину коштів, за які було продано будинок, а саме на 5 000 доларів США, оскільки відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Станом на 12 грудня 2014 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют становить: 1$= 15,67 грн.

Отже, 1/2 частина суми, яку ОСОБА_1 отримала за продаж будинку, та яку він має законне право отримати дорівнює 78 350 грн.

У зв`язку з цим, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в сумі 78 350 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2019 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні як первісного так і зустрічного позову посилався на те, що сторонами не доведено належними і допустимими доказами обсяг спільно нажитого майна, час його придбання, вартість, а тому підстави для задоволення первісного та зустрічного позову відсутні.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, не встановив обсяг спільного майна та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимог задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_5 (т.1 а.с.14).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що був зареєстрований 06.11.1999 року в виконкомі Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с. 15).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.11.2013 року вселено ОСОБА_1 , а також неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є членами сім`ї власника за місцем реєстрації до будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16 - 17).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.11.2013 року змінено, вирішено вселити ОСОБА_1 за місцем реєстрації в будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 18 - 20).

Згідно повідомлення КП «ВООБТІ» (т.1 а.с. 24) за ОСОБА_2 зареєстроване право власності в цілому на об`єкти нерухомого майна за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Даний факт також підтверджується технічним паспортом на будинок та реєстраційним посвідченням.

Згідно висновку про технічний стан прибудови - веранди «а» будинку АДРЕСА_1 , який побудований у 1989 році, технічний стан прибудови - добрий (т.1 а.с. 118 - 148).

30.03.2007 року ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_7 придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 ; за домовленістю між сторонами продаж будинку було вчинено за 10100 гривень. Вказаний будинок належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с. 87).

09.08.2010 року ОСОБА_2 написав розписку ОСОБА_1 про те, що нею в 2008 - 2009 роках були вкладені кошти в побудову огорожі, укріплення фундаменту будинку, побудову веранди, заміну вікон на металопластикові (т.1 а.с. 77).

В ході виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.11.2013 року про вселення ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , державним виконавцем ВДВС Вінницького РУЮ 14.04.2014 року складено акт про вселення останньої до будинку шляхом передачі ключів від усіх дверей будинку з вільним доступом до кухні, претензій та зауважень немає (т.1 а.с. 26 - 27).

При вселенні ОСОБА_1 до будинку державним виконавцем ВДВС Вінницького РУЮ 14.04.2014 року було складено акт опису й арешту майна в будинку АДРЕСА_1 , зокрема, меблів, посуду, ручної швейної машинки, газового лічильнику; описане майно на відповідальне зберігання прийняла ОСОБА_1 (т.1 а.с. 28 - 35).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює кухаром - кондитером в СПД-ФО ОСОБА_9 , її дохід за період червень - листопад 2011 року склав 6730 грн. 48 коп.; за період серпень 2011 року - січень 2012 року дохід склав 6430 грн. 48 коп. (т. 1 а.с. 69 - 70).

01.06.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали договір позики, згідно якого позикодавець надав позичальнику кошти в сумі 5000 гривень (т.1 а.с. 71).

Згідно довідки Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с. 97), ОСОБА_2 не працює.

ОСОБА_1 разом з дітьми: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 98).

В користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 0,50 га, на якій він вирощує овочі, фрукти, має потребу в їх реалізації, про що свідчить довідка Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с. 99).

Згідно висновку судової будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи № 1159/1160/1161/15-21 від 05.01.2016 року ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки (домоволодіння), розташованого по АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи складає 621160 грн.; вартість будівельних робіт по будівництву прибудови до вказаного житлового будинку, розміром 3,24м х 7,34м, станом на час проведення експертизи, може складати 21948 грн. 26 коп.; вартість ремонтно - будівельних робіт по укріпленню фундаменту, улаштуванню отмостки, заміна вікон на пластикові, заміна (реставрація) частини підлоги, ремонт наличників та дверних коробок, ремонт стін, фарбування вапняним розчином стін, ремонт стель у вищевказаному будинку, улаштування огорожі, воріт, хвіртки, може складати 27996 грн.; визначити в який період часу були зроблені вищевказані будівельні, ремонтно - будівельні роботи у вказаному домоволодінні, не вбачається можливим, оскільки пройшов значний проміжок часу та експерт не мав можливості досліджувати домоволодіння станом на час їх фактичного виконання, а додаткових матеріалів, необхідних для визначення такого періоду, експерту надано не було (т. 2 а.с. 16 - 42).

Разом з тим, спірний будинок є спадщиною ОСОБА_2 і не відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Щодо доводів апеляційної скарги про значене поліпшення будинку, збільшення його площі за рахунок прибудови під час перебування сторін у шлюбі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Успадкований ОСОБА_2 будинок було реконструйовано під час шлюбу сторін, але без відповідних дозволів, прибудову до будинку здійснено без належно затвердженого проекту та не було введено в експлуатацію, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана прибудова є самочинним будівництвом та відповідно не може бути об`єктом нерухомого майна, який можливо поділити між сторонами.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (справи №№ 334/4070/17 (61-10552св19), 552/2691/16-ц (61-12св17), 127/26186/16 (61-44319св18)).

Встановивши, що площа спірного будинку, яка збільшилася на 23,8 м. кв., є самочинним будівництвом, він зведений без відповідних дозволів і реєстрація цієї частини не була проведена, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права у спільній сумісній власності, оскільки об`єкт нерухомого майна, до складу якого входить самочинно збудоване приміщення, не є об`єктом права власності, до узаконення самочинного будівництва не може бути предметом поділу (виділу).

В частині позовних вимог про поділ рухомого майна колегія суддів виходить з наступного.

Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що майно, у поділі якого судом відмовлено, існує та воно набуте сторонами у шлюбі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи в апеляційної скарги про безпідставність відмови у позові про поділ майна за первісним позовом, так як обставини викладені у позовній заяві не підтверджені належними та допустимими доказами щодо наявності майна та належності його до спільної сумісної власності.

Апеляційним судом було зобов`язано сторін надати відомості щодо факту придбання зазначеного у позові рухомого майна, його ціни та місця знаходження на час розгляду справи, оскільки доведення обставин, які мають значення для розгляду справи є процесуальними обов`язками сторін відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Однак, жодних доказів про придбання вказаного майна за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі та щодо місця його знаходження, сторонами не надано. Отже не підлягає поділу майно, наявність якого не встановлена на час розгляду справи.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Оскільки, обставини на які скаржник посилається в апеляційній скарзі нічим не підтвердженні, а тому не можуть впливати на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову сторонами не оскаржується.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді : /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий: оВ.В. Оніщук