Справа № 468/176/18-ц
Провадження № 22ц/812/477/19 Головуючий у 1-ї інстанції Янчук С.В.
Категорія 23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - Молоткова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, подану від його імені

адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Янчук С.В. 15 січня 2019 року о 13 годині 46 хвилин у місті Баштанка Миколаївської області з виготовленням повного тексту 18 січня 2019 року, по справі

за позовом

ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Автокредит Плюс»,

третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

про визнання договору недійсним, стягнення суми, сплаченої на його виконання та відшкодування компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання договору недійсним, стягнення 116 581 грн. 33 коп., що були сплачені ним на виконання цієї угоди, та відшкодування компенсації моральної шкоди в розмірі 20 000 грн..

Позивач зазначав, що 4 квітня 2014 року між сторонами була укладена угода шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору №NK00A! спільно з додатками, відповідно до яких відповідач зобов'язався надати йому у лізинг транспортний засіб «Chery Eastar DC14B», 2007 року випуску, оціночною вартістю 71 000 грн. 00 коп., а він сплатити перший платіж та щомісячні платежі у відповідності до графіку лізингових платежів. По закінченню строку лізингу до позивача переходить право власності на автомобіль.

29 квітня 2014 року позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу перший платіж в сумі 2 244 грн. 18 коп. та отримав у лізинг автомобіль за актом прийому-передачі.

У подальшому позивач оплачував щомісячні платежі та 29 листопада 2016 року дострокове виконав зобов'язання, сплатив за весь період платежів на загальну суму в 116 581 грн. 33 коп..

19 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до реєстраційних органів з питанням про зняття автомобіля з реєстрації, але випадково дізнався, що частина номерної деталі закріплена способом, що не відповідає заводу виробнику.

По даному факту внесені відомості до єдиного реєстру щодо кримінального провадження за статтею 290 КК України, а автомобіль переданий на зберігання до Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області.

Посилаючись на те, що договір містить несправедливі умови, які суперечать вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», укладений особою, що немає відповідної ліцензії та нотаріально не посвідчений, позивач просив визнати зазначений договір недійсним, стягнути з відповідача на його користь кошти сплачені на виконання умов договору та відшкодувати моральну шкоду.

У письмовому відзиві на позов відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» вимоги, пред'явлені то товариства вважав необґрунтованими з огляду на те, що у нього є ліцензія на здійснення фінансових послуг, зобов'язання за договором ним виконані, а виявлення недоліку в товарі не може слугувати підставою для визнання його недійсним, так як стосується належності виконання його умов.

За час користування автомобілем позивач повинен був би сплатити орендні платежі, амортизаційні витрати, а всього, у такому разі витратив би 81 181 грн. 25 коп., що при вирішенні питання про стягнення суми платежів за договором є, по своєї суті, збитками, що поніс відповідач. Підстав для відшкодування моральної шкоди, яка не передбачена умовами договору, та витрат на правову допомогу, не підтверджену належними документами, немає.

Одночасно відповідачем подана заява про застосування позовної давності до вимог, пред'явлених позивачем.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що встановлення нікчемності правочину не потребує його подальшого визнання недійсним, але при застосуванні його наслідків поверненню на користь позивача підлягала б нарахована ним сума за відрахуванням понесених збитків відповідачем у розмірі собівартості за користування автомобілем, що складає 84 346 грн. 29 коп.. Між тим, за пропуском строку на звернення до суду із захистом порушених прав, вимоги про відшкодування суми задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування компенсації моральної шкоди за відсутністю підстав, визначених законом, та недоведених позивачем.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Молотков В.М. ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги момент, коли позивач дізнався про порушення свого права, а саме у квітні 2017 року, коли звернувся з питанням перереєстрації прав власності на автомобіль.

Стверджує щодо безпідставності зменшення суми платежів як застосування наслідків нікчемного правочину, та відмови у відшкодуванні компенсації моральної шкоди.

У письмовому відзиві відповідач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд першої інстанції керувався висновком, якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин) визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, які регулюються положеннями Цивільного кодексу про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За змістом частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.

За правилами статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Також до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Тому за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (стаття 220 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При вирішенні справи судом встановлено, що 4 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір фінансового лізингу шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору №NK00A! спільно з його додатками, за умовами яких лізингодавець зобов'язався передати в користування лізингоодержувачу автомобіль «Chery Eastar DC14B», 2007 року випуску, протягом строку, що становить не більше 60 календарних днів з моменту підписання графіку лізингових платежів.

Визначені до погашення суми, згідно умов договору, зазначені в графіку сплати платежів , що є додатком №2 до договору.

Договір між сторонами укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до наданих копій витягу з особистого рахунку, розрахунку, позивач, на виконання умов договору щодо одержання в користування предмету лізингу, сплатив ТОВ «Автокредит» у період з 29 квітня 2014 року по 29 листопада 2016 року 116 581 грн. 33 коп..

29 квітня 2014 року ОСОБА_3 у користування передано автомобіль «Chery Eastar DC14B», 2007 року випуску, на який він по закінченню строку лізингу мав намір перереєструвати право власності.

Отже, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору є фізична і юридична особа, всупереч положень статті 799 ЦК України, укладено сторонами у письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому він в силу положень статті 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року по справі №6-2766цс15.

Тобто договір лізингу, що укладено між сторонами по справі, є по суті змішаним договором, оскільки містить у собі умови договору фінансового лізингу та договору оренди транспортного засобу, а також посилання на порядок укладення між ними у подальшому договору купівлі-продажу цього автомобіля.

При з'ясуванні та встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права, в тому числі дана оцінка обґрунтуванню позову, з огляду на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 227 ЦК України.

Доводів на спростування цих висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнання договору недійсним є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Належним є також висновок суду про безпідставність стягнення з відповідача на користь позивача за нікчемним договором моральної шкоди, оскільки в такому випадку відшкодування компенсації не передбачено як нормами закону (статті 23, 1167 ЦК України, пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів»), так і умовами самого нікчемного договору.

Тому колегія суддів не вбачає підстав і для скасування судового рішення в частині відмови у стягненні компенсації моральної шкоди.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні сплачених платежів, суд першої інстанції не тільки невірно визначив підстави для зменшення розміру, але ще не визначив, чи є ті обставини, на які посилається представник позивача як на момент порушення права позивача, поважними причинами, на підставі яких порушене право підлягає судовому захисту.

З матеріалів справи вбачається, та іншою стороною не оспорюється той факт, що позивачем ОСОБА_3 з моменту підписання заяви про приєднання до публічного договору сплачено лізингових платежів на загальну суму 116 581 грн. 33 коп..

Тому за висновком суду про встановлення нікчемності правочину є підстави для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 220, частинами 1, 4 статті 216 ЦК України із зобов'язанням кожній із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Тобто, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов'язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об'єкт лізингу, яким він користувався.

Таким чином є усі правові підстави для повернення відповідачем на користь позивача отриманих платежів на суму 116 581 грн. 33 коп., а позивачем товариству - отриманий за лізингом автомобіль.

Підстав для зменшення такої суми, що отримана ТОВ «Автокредит Плюс» за нікчемним правочином, на суму собівартості плати за користування автомобілем або на суму будь-яких інших, нарахованих відповідачем збитків, вищенаведеними положеннями ЦК України не передбачено.

Посилання представника відповідача у письмовому відзиві на постанову Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року, ухвалену по іншій справі №288/383/15-ц, як на підставу для зменшення суми платежів, що підлягають поверненню у зв'язку з виниклими між сторонами кондикційними відносинами, не можуть бути враховані колегією суддів, так як: по-перше, це не є правовим висновком, який повинен застосовувати суд при ухвалені рішення за аналогічним спором; а по-друге, це стосується тих обставин, коли фактичний користувач предмету лізингу не виплатив усю суму за договором та зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування, а тому зобов'язаний їх повернути власнику, натомість, у даному випадку, позивач повністю сплатив кошти за договором, якими весь час користувався відповідач, який, в свою чергу, надав позивачу у користування предмет лізингу, який за своїми технічними характеристиками не міг використовуватися як транспортний засіб, так як має істотний недолік.

В той же час доводи відповідача щодо підстав пропуску позовної давності відповідають обставинам справи.

Так, позивачем дійсно пропущена позовна давність щодо застосування наслідків нікчемного правочину, яка починається від дня, коли почалося його виконання (частина 3 статті 261 ЦК України).

Таке виконання між сторонами за нікчемним правочином почалося з 29 квітня 2014 року.

Тому твердження представника позивача щодо моменту початку перебігу строку позовної давності, який ним пов'язується з перереєстрацією права власності на предмет лізингу, є помилковими, але водночас є такими, що вказують на поважність причин пропуску строку на звернення до суду із цим позовом.

За аналізом положень статті 267 ЦК України від сторони вимагається подача заяви тільки у разі застосування позовної давності і як наслідок відмови у позові з цих підстав.

У разі поновлення позовної давності на захист порушеного інтересу у судовому порядку подача зустрічної заяви від сторони не потребується. У цьому випадку суд може визнати причини пропущення позовної давності поважними та захистити порушене право позивача.

За такого, враховуючи зміст позовної заяви, поданих на її обґрунтування документів, зміст апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що причини пропуску позовної давності позивачем ОСОБА_3 щодо застосування наслідків нікчемного правочину слід визнати поважними та захистити його порушене право шляхом стягнення з відповідача на його користь 116 581 грн. 33 коп. сплачених платежів, та після виплати такої суми на користь позивача, зобов'язати останнього повернути автомобіль ТОВ «Автокредит Плюс».

Таким чином, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у застосуванні наслідків нікчемного правочину слід скасувати, та ухвалити нове про задоволення цих позовних вимог.

За положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 4 802 грн. 50 коп. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях.

Підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за статтею 137 ЦПК України немає, так як на підтвердження таких витрат, що були понесені позивачем не надано доказів, які могли б підтвердити здійснення таких витрат учасником справи, а саме: видаткових касових ордерів або платіжних доручень, або квитанцій про передачу коштів адвокату.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від його імені адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року в частині відмови у застосуванні наслідків нікчемного правочину скасувати, та ухвалити нове, яким поновити ОСОБА_3 строк позовної давності.

Позов ОСОБА_3 до ТОВ «Автокредит Плюс» про застосування наслідків нікчемного правочину - задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_3 суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину, в розмірі 116 581 грн. 33 коп..

Зобов'язати ОСОБА_3, після отримання внесених ним платежів, повернути ТОВ «Автокредит Плюс» отриманий за лізингом автомобіль «Chery Eastar DC14B», 2007 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» 4 802 грн. 50 коп. судового збору на користь держави.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді С.Ю.Колосовський

О.В.Локтіонова