Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9476/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 52 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/9476/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, якого просила позбавити батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 06 грудня 2010 року. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу залишився проживати із нею. Відповідач байдужий до морального, фізичного та духовного розвитку сина. Батько не бере участі у вихованні дитини, морально та матеріально не підтримує, не вітає з Днем народження та іншими святами. Син повністю перебуває на її утриманні.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що відповідач свідомо нехтує не лише батьківськими обов'язками, а й ігнорує саму дитину, що призвело до проблем сина із навчанням, однолітками та схильності до протиправних дій. Суд не взяв до уваги думку сина, якому виповнилося 14 років, а тому, на думку апелянта, рішення ухвалено не в інтересах дитини. Проігнорована й та обставина, що син жодного разу не був у батька вдома, а на його бажання спробувати проживати з батьком отримав категоричну відмову в грубій формі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Шлюб між батьками хлопчика розірваний рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 грудня 2010 року (а.с.9).

Сторони не заперечують, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір'ю, тобто позивачем - ОСОБА_1.

Відповідно до змісту пункту другого частини першої ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька.

У висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, зазначено, що батько дитини спілкується із сином по телефону, по можливості приймає участь у вихованні сина та надає матеріальну допомогу матері дитини на утримання ОСОБА_3, іноді зустрічається з сином та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім'ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільного сина ОСОБА_3, а також те, що батько хлопчика заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги щодо проблем у дитини із навчанням, однолітками та схильність хлопчика до протиправних дій свідчать про існування прогалин у його вихованні, але відповідальність за такі прорахунки має покладатися на обох батьків, а не лише на батька та не є безумовною підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не була врахована думка дитини є надуманими. Так, на виконання положень ст.171 СК України судом першої інстанції думка дитини була вислухана. На погляд дитини батько недостатньо приділяє йому уваги, оскільки зустрічається зрідка, спілкується по телефону та не бере на відпочинок. Хлопчик з одного боку підтримує позов матері про позбавлення батька батьківських прав, але з іншого боку не проти спілкуватися з батьком та навіть проживати з ним.

Отож, за конструкцією норми ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її найкращі інтереси.

Відношення дитини до батька мотивовано тимчасовим почуттям образи, але це не означає, що позбавлення батька батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам неповнолітньої дитини, оскільки надзвичайно важливо для хлопця відчувати спорідненість із його рідним батьком, шкідливих звичок у якого та негативного впливу на дитину не виявлено, а тому суперечлива думка дитини, ураховуючи інші обставини даної справи, не є наразі визначальною.

Окрім того, суд першої інстанції попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а контрольні функції поклав на орган опіки та піклування. Робити висновки з цього приводу поки зарано.

Із урахуванням наведеного, оскаржуване судове рішення є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не доведено виняткових або виключних обставин для позбавлення відповідача батьківських прав. Апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.