Справа № 345/1867/18
Провадження № 22-ц/4808/434/19
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2019 року у складі судді Юрчака Л.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Калуський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Калуський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позовні вимоги мотивував тим, що з грудня 2014 року по березень 2016 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 (07.02.2017 року прізвище «Куриляк» змінено на «Олійник»). 30 січня 2015 року у них народилась дочка ОСОБА_5 Реєстрацію доньки відповідач здійснювала самостійно, без його присутності. Прізвище та по батькові доньки за вказівкою відповідачки було записоно його, однак про те, що він не вказаний як батько дитини, оскільки державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України йому відомо не було.

Вважає такі дії відповідачки не законними, оскільки до березня 2016 року він проживав разом з відповідачкою, забирав її з дочкою з полового будинку, а також здійснював таїнство хрещення та миропомазання, святкував перше день народження та разом виховували дочку. Відповідач неодноразово в присутності свідків визнавала його батьківство, однак на теперішній час не дозволяє бачитись з дочкою та перешкоджає у спілкуванні з нею. Просив визнати його батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни до актового запису №5 від 07.02.2017 року, змінивши запис про батька, зазначивши в графі батька дитини ОСОБА_3 та змінити прізвище дитини «Олійник» на прізвище «Куриляк».

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6 Внесено зміни до актового запису №5 від 07.02.2017 про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, вчиненого Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, змінено запис про батька, зазначено в графі батька дитини - ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зазначила, що позивачем не додано будь яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Додані до матеріалів справи фото дитини не можуть слугувати вагомим доказом по справі для визнання його батьком дитини.

Вважає, що позивач не має морального права вимагати проведення судово-молекулярної генетичної експертизи та визнавати себе батьком, оскільки нею подана в прокуратуру заява про згвалтування її малолітньої дочки, в якій вона вказала що підозрює позивача у вчиненні злочинних дій відносно її доньки.

Також зазначила, що позивач звернувся в суд з пропуском строку позовної давності, оскільки позов поданий лише в квітні 2018 року, тобто через три роки після народження дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3М, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вказав, що підставою категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Зазначена експертиза не була проведена у зв»язку з тим, що ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_6 не з»явились до експертної установи.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник Калуського міського відділу ДРАЦС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судоіве засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що факт батьківства позивача відносно малолітньої знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З таким висновоком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду має місце за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з грудня 2014 року по 15 березня 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу.

30 січня 2015 року народилась ОСОБА_5.

Згідно листа Калуського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 26.05.2018 за №620/13.16.04-01, в архіві відділу зберігається запис акту про народження ОСОБА_5 №93, який складений 18.02.2015. Народження дитини проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Із витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 29.05.2018 вбачається, що 18.02.2015 в актовому записі відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України внесено відомості про батька дитини ОСОБА_8 ОСОБА_3 та змінено прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_1.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини яка народилась не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, на підтвердження позовних вимог про визнання батьківства позивач ОСОБА_3 надав суду письмові докази: зокрема, фотокопію історію пологів №186 ОСОБА_4, пологового будинку Комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад» з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 при народженні 30 січня 2015 року дочки вкзала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 як чоловіка (з яким проживає в незареєстрованому шлюбі) із зазначенням його місця роботи ТзОВ «Синтра» (а.с. 151); копію свідоцтва про хрещення згідно якого 08 лютого 2015 року у храмі св. Архистратига Михаїла м. Калуш здійснено таїнсвтво хрещення та миропомазання над ОСОБА_3 Анною-Антоніною дочкою ОСОБА_9 і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7,8), фотографії на підтвердження того, що ОСОБА_3 забирав дитину із родильного будинку, був присутнім на хрестинах, а також фотокопія фотографії його участі у святкуванні дня народження ОСОБА_5

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини вбачається, що при народженні прізвище дитини було «Куриляк», однак 25.05.2018 року внесені зміни до актового запису та змінена прізвище дитини на «Олійник», в графі «відомості про батька»-зазначено ОСОБА_3.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.10.2018 року у даній справі за клопотанням позивача призначено молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Дана ухвала апелянтом оскаржувалась в апеляційному порядку, однак у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалою Івано-Франківськогго апеляційного суду від 26 листопада 2018 року відмовлено.

29 листопада 2018 року на адресу суду першої інстанції від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи так як ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_6 у визначений експертом день не з»явилась до Львівського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відбирання експериментальних зразків та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 повторно категорично заперечила щодо проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судова молекулярно - генетична експертиза у цій справі не проведена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

За положеннями ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом прийняти участь у проведенні експертизи з метою спростування факту батьківства позивача, не надала суду будь-яких доказів на спростування обставин якими позивач обгрунтовував свої позовні вимоги, натомість обмежилася категоричним запереченням щодо визнання батьківства позивача.

З огляду на те, що відповідач жодним чином не спростувала вимоги позивача, ухилилася від проведення експертизи, яка мала значення для вирішення позовних вимог то суд першої інстанції обгрунтовано визнав факт батьківства ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_6 , яка народилась в м. Калуш.

Посиалння апелянта на те, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. Вказаний перелік є вичерпним, а тому до позовних вимог про визнання батьківства за рішенням суду, яке передбачене статтею 128 СК України позовна давність не застосовується.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що проведення будь-яких експертиз з її дочкою є неможливим, оскільки вона звернулася в правоохоронні органи із заявою у якій вона підозрює позивача у вчиненні злочинних дій відносно її дочки, оскільки з приводу поданої заяви не прийнято правоохоронними органами будь-яких рішень.

Крім того, позивач ОСОБА_3 у свою чергу також звернувся із заявою до Національної поліції із заявою про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за наклеп у вчиненні ним тяжкого злочину щодо його дочки ОСОБА_10, рішення по якій не прийнято.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК Украї6ни, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. ОСОБА_11 Ясеновенко