У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №754/12997/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення,

УСТАНОВИВ:

14.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що 28.09.2018 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення. Зокрема, вказаним рішенням суду змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) в користування кімнату площею 17,0 кв.м., відповідачу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), кімнати розмірами 15,0 кв.м. та 10,0 кв.м. шляхом укладення з ОСОБА_2 окремого договору найму на кімнату площею 17,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет, інші підсобні приміщення залишено в загальному користуванні. Однак, судом при вирішення спору не з'ясовано питання щодо надання статусу житлових приміщень двом лоджіям площею 1,8 кв.м., та 1.9 кв.м., які безпосередньо знаходяться у кімнатах площею 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд вважав за можливе розглянути подану до суду заяву про ухвалення додаткового рішення на підставі матеріалів справи та без виклику сторін в судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до нього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду позивачем заявлено вимоги про: зміну договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом виділення йому в користування ізольованої кімнати площею 17,0 кв.м., а ОСОБА_1 житлові кімнати площею 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м. Підсобні приміщення: кухню площею 7,4 кв.м., коридор 12,1 кв.м., комору 1,1 кв.м., вбиральню 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м залишити в спільному користуванні сторін (а.с.4,5).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2018року (а.с.85-90) задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, про зміну договору найму жилого приміщення. Зокрема, вказаним рішенням суду змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) в користування кімнату площею 17,0 кв.м., відповідачу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), кімнати розмірами 15,0 кв.м. та 10,0 кв.м. шляхом укладення з ОСОБА_2 окремого договору найму на кімнату площею 17,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет, інші підсобні приміщення залишено в загальному користуванні.

За загальними правилами рішення суду повинно бути повним містити відповіді суду на всі заявлені вимоги, а також розв'язувати всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота та невизначеність доводів суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань є правовою підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, ч.1 ст. 270 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Тобто, вказана норма процесуального закону встановлює, визначає та регламентує підстави вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суд України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов'язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв'язав окремі процесуальні питання.

Вбачається, що відповідач по справі звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, так як воно не відповідає вимогам щодо визначеності та повноти.

Вичерпність (повнота) - така властивість судового рішення, яка характеризує повноту відповіді суду на всі правові питання, що були поставлені перед ним на вирішення. Вичерпним (повним) судове рішення вважатиметься тоді, коли ним буде вирішено повністю спір між сторонами і дано відповідь на всі вимоги позивача та заперечення відповідача. Поза судовим рішенням, постановленим у конкретній справі, не повинно залишатися невирішених питань, які ставилися на його розгляд.

Як акт правосуддя, рішення мусить чітко підтвердити існування і суть спірних правовідносин, які права визнаються за особою, що пред'явила до суду вимогу, а яка ні; які обов'язки належить виконати відповідачу.

Без визначеності судового рішення не може бути судового захисту. Визначеністю характеризуються всі частини судового рішення. Особливо необхідна вона для резолютивної частини, оскільки саме ця частина судового рішення дає відповідь на вимоги сторін.

Визначеність резолютивної частини судового рішення проявляється передусім у тому, що суд точно зазначає, що і на користь кого присуджено. При частковому задоволенні вимог суд точно зазначає, чиї вимоги задоволені, в якому розмірі що присуджується.

Як вбачається з матеріалів справи, у мотивувальній частині рішення суд дав оцінку доводам позивача за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, якими ОСОБА_2 при звернення до суду обґрунтовував свої позовні вимоги, що були надані суду з дотриманням принципу змагальності сторін, закріпленому ст. 12 ЦПК України.

Тобто, судом в достатній мірі досліджено і висвітлено всі основні питання та було дано відповідь на аргументи позивача, які покладені в основу рішення.

Резолютивна частина ухваленого у справі заочного рішення є гранично повною, ясною, чіткою та викладеною у послідовності, встановленій п. 4 ч. 1 статті 215 ЦПК України. Вказана частина містить вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Наведені відповідачем в заяві доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Крім того, слід зазначити, що у суду відсутні підстави для розгляду питання щодо надання статусу житлових приміщень двом лоджіям площею 1,8 кв.м., та 1.9 кв.м., які безпосередньо знаходяться у кімнатах площею 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м., оскільки позивачем вказані вимоги в процесі розгляду справи не заявлялись та не були предметом розгляду справи. Також позивачем з даного питання не надавались докази та пояснення в процесі розгляду справи.

Отже, суд приходить до переконання, що заявником не зазначено у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення будь якої вимоги відповідно до ст. 270 ЦПК України, щодо якої не було прийнято рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 260, 261, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №754/12997/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: