Дата документу 16.10.2019 Справа № 310/461/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/461/19 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/3191/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення штрафної неустойки за інвестиційним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення штрафної неустойки за інвестиційним договором.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані витребувані судом докази.

Однак, з вказаними висновками судді 1 інстанції, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Пунктом 9 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, для залишення позову без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України необхідно встановити сукупність таких умов: а) докази, необхідні для вирішення справи, б) суд витребував ці докази в порядку, визначеному процесуальним законом, в) позивач ці докази не подав без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що будь-які клопотання від сторін щодо витребування доказів відсутні. Крім того, відсутні в матеріалах справи і докази вжиття заходів отримання відповідачем доказів самостійно.

Постановляючи 29 серпня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду суд не з`ясував поважних причин не подання доказів.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про судові засідання та відсутні відомості щодо отримання позивачем ухвали про витребування доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що належним чином повідомлений позивач про судові засідання до суду не з`явився.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що ухвала про витребування доказів прийнята 06 серпня 2019 року та в цій же ухвалі зазначено, що справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 09-00 год. 05 вересня 2019 року.

Кінцевого строку виконання ухвали про витребування доказів судом не визначено.

Залишаючи позовну заяву без розгляду в судовому засіданні29 серпня 2019 року, суд допустився порушено норм процесуального права, оскільки позивач не був повідомлений про судове засідання призначене на 29 серпня 2019 року, а в ухвалі про витребування доказів від 06 серпня 2019 року судом зазначено, що справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 09-00 год. 05 вересня 2019 року.

Вказане свідчить про те, що позивач не міг знати про те, що судове засідання відбудеться 29 серпня 2019 року, а не 05 вересня 2019 року, як про це було зазначено в ухвалі про витребування доказів.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Колегія суддів також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі "Delcourt v. Belgium" Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі "Bellet v. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду ("Perez de Raela Cavaniles v. Spain", "Beles and others v. the Czech Republic", "RTBF v. Belgium").

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: