У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2019 Справа №607/25219/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Старжинський Т.Р. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання своїх зобов`язань за постановами Чернівецької митниці ДФС. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні у вказаному відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 60400403 з виконання постанов Чернівецької митниці ДФС № 0584/40800/17 від 12 травня 2017 року та № 1064/40800/17 від 07 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафів. На момент звернення з поданням вказані постанови боржником не виконані. Заходами, вжитими державним виконавцем, не вдалось встановити будь-якого майна чи грошових коштів у боржника. Водночас, з 03 квітня 2019 року по 23 жовтня 2019 року він 37 разів перетинав державний кордон та 70 днів перебував за його межами. Таким чином, державний виконавець припускає, що ОСОБА_1 працює за межами України, має можливість погасити вказану заборгованість, однак цього не робить.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини.

27 березня 2019 року державним виконавцем Старжинським Т.Р. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 58727346 на підставі постанови Чернівецької митниці ДФС про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3'400 грн.

Цього ж дня, державний виконавець Старжинський Т.Р. виніс ще одну постанову про відкриття виконавчого провадження, № 58727346 на підставі постанови Чернівецької митниці ДФС про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3'400 грн.

У подальшому, ці два виконавчі провадження були зведені в одне, якому присвоєно номер 60400403, що підтверджується обліковою картою на зведене виконавче провадження.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в межах цього виконавчого провадження державним виконавцем вчинено наступні дії:

03 квітня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника;

встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМСУ в Тернопільській області від 02.07.2015 року;

06 травня 2019 року отримано відповідь із Регіонального сервісного центру МВСУ в Тернопільській області про те, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані;

03 квітня 2019 року отримано відповідь із Державної фіскальної служби за № про те, що в боржника немає відкритих рахунків в банківських установах;

03 квітня 2019 року отримано відповідь із Державної податкової інспекції за № про те, що боржник на обліку в органах ДПС не перебуває;

03 квітня 2019 року отримано відповідь із УПФУ про те, що боржник пенсії не отримує та відсутня інформація про останнє місце роботи;

згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби від 23 жовтня 2019 року встановлено, що за період з 03 квітня 2019 по 23 жовтня 2019 боржник неодноразово перетинав державний кордон.

Суд не бере до уваги акти державного виконавця від 05 червня 2019 року, оскільки вони складені без участі понятих та учасників виконавчого провадження.

Також суд звертає особливу увагу на те, що у матеріалах подання немає жодного доказу, котрий свідчив би про надсилання та/чи отримання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження, які виносились виконавцем, тобто постанов про відкриття виконавчого провадження, хоча згідно з частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» вони надсилаються сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, про арешт майна боржника, повідомлено про проведення виконавчих дій, і.т.д.

Тобто у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 відомо, або повинно було бути відомо про існування зазначеного виконавчого провадження.

Предметно зауважити, що, як вбачається з копій постанов в справах про порушення митних правил, розгляд справи відбувався без участі ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

З аналізу вказаних норм права слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто, наявність лише самого зобов`язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов`язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Як уже зазначено вище, суб`єктом виконання постанов до матеріалів подання не додано жодного доказу повідомлення ОСОБА_1 про проведення виконавчих дій, залишились не з`ясованими причини непогашення боржником заборгованості, оскільки вони можуть бути як суб`єктивного характеру, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, так і об`єктивними, як то внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби, тощо.

Таким чином, твердження державного виконавця про наявність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, суд вважає передчасними та такими, що не підтверджуються поданням та доданими до нього матеріалами.

Одночасно суд зауважує на те, що в статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

В поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 261, 352-354, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст даної ухвали складений 24 жовтня 2019 року .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка