Дата документу 18.03.2019
Справа № 334/9677/18
Провадження № 2/334/1647/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі, крім позивача та її чина ОСОБА_3 з 23.03.2010 року зареєстрований онук позивача - ОСОБА_2. З 2012 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, однак з реєстраційного обліку не знявся.

Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільного володіння та користування належною їй власністю, тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на житло № 1470 виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів від 28.02.1994 року, власниками квартири АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності були: позивач ОСОБА_1 та її син - ОСОБА_3. Договором дарування частки квартири від 06.07.2009 року ОСОБА_3 подарував позивачу належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений 06.07.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

У вказаній квартирі, крім позивача та ОСОБА_3 з 23.03.2010 року зареєстрований онук позивача - ОСОБА_2.

В 2012 році відповідач, зібрав свої особисті речі та виїхав з квартири. З того часу, за вказаною адресою своєї реєстрації не проживає, в квартирі відсутні його речі, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Вказані обставини підтверджується показами, наданими свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у судовому засіданні.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як розяснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у звязку із відсутністю у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, не суперечить вимогам чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4 та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 березня 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.