ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» жовтня 2019 року м. Херсон

Справа № 648/1226/19

Провадження № 22-ц/819/1563/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А. В. від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх законний представник - ОСОБА_3 , треті особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Музиківська сільська рада Білозерського району Херсонської області, Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх законний представник - ОСОБА_3 , треті особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Музиківська сільська рада Білозерського району Херсонської області, Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , у якому зареєстроване місце проживання відповідачів по справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які за місцем своєї реєстрації не проживають з 20 вересня 2017 року та їх фактичне місце проживання йому не відоме.

Зазначав, що він змушений самостійно нести витрати по утриманню та обслуговуванню будинку, реєстрація відповідачів у ньому створює перешкоди у отриманні ним житлових соціальних пільг, оскільки у їх розрахунок входить сукупний дохід всіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Вказуючи, що відповідачі своїми діями порушують його права власника вказаного житлового будинку, посилаючись на ст. ст. 319, 321, 366, 391, 405 ЦК України, 64, 72, 150 ЖК України, просив суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що реєстрація відповідачів змушує його нести додаткові витрати на обслуговування житлового будинку та перешкоджає отриманню житлових соціальних пільг, в тому числі і отримання субсидії; місце проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, відповідно до ст. 160 СК України, було встановлено за взаємною згодою батьків з їх матір`ю.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач і його представник підтримали доводи апеляційної скарги, наполягають на її задоволенні. Пояснивши, що відповідачку з дітьми він не виганяв, однак заперечує проти її вселення до належного йому будинку. Їх реєстрація у будинку призводить до здійснення додаткових витрат за комунальні послуги та позбавляє можливості отримати житлову субсидію. Позивач пояснив, що будинок обладнаний лічильниками на всі види комунальних послуг.

Відповідачка позов не визнала, пояснила, що ще до народження доньки, у 2017 році у чоловіка з`явилася інша жінка, до якої він пішов жити. Ні вона, ні її матір власного житла не мають, тому вона попросила свекрів дозволити їй пожити у них хоча б до народження дитини. Коли вона знаходилася у пологовому будинку свекруха сказала, щоб вона до їх будинку не поверталася. Вона змушена була, вийшовши з пологового будинку, винаймати житло. Реєстрація місця проживання їй необхідна для отримання соціальної допомоги на дитину, в противному разі це є підставою для невиплати такої.

Заслухавши доповідача, сторін та їх представників, представника Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 зареєстрована у будинку позивача з його згоди, була членом його родини та користувалася житловим приміщенням упродовж тривалого часу, як член сім`ї; вона не мала наміру припинити користуватися житловим приміщенням, належним позивачу, та не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки їй було вчинено перешкоди для подальшого проживання. У будинку позивача по теперішній час зареєстрований батько неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ; неповнолітні діти продовжують бути членами сім`ї позивача, оскільки їх пов`язують родинні відносини, тому визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням є порушенням Конвенції про захист прав дітей, так як малолітні діти не мають права самостійно обирати місце проживання і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають. Права малолітніх дітей є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітні діти не є самостійними суб`єктами житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дітьми залежить від набуття або втрати такого права їх батьками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №159280821 від 13 березня 2019 року /а. с. 14/.

Відповідно до довідки (витягу з погосподарської книги про склад сім`ї) Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 298 від 21 березня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 , разом з ним зареєстровані: ОСОБА_9 (дружина позивача, ОСОБА_8 (син), ОСОБА_3 (колишня дружина сина), ОСОБА_4 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно акту обстеження комісії за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 25 березня 2019 року за № 02-26-343/0/19, затвердженого сільським головою та довідки Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 307 від 29 березня 2019 року, ОСОБА_3 та її малолітні діти зі слів власника будинку та сусідів дійсно не проживають за даною адресою з 20 вересня 2017 року по теперішній час /а. с. 12, 13/.

Рішенням Білозерського району Херсонської області від 23 жовтня 2018 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстрований 03 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 1099 /а. с. 59/.

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 , виданих 27 січня 2009 року і 25 вересня 2017 року відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 /а. с. 74, 75/.

З акту № 02-26-685/0/19/700 від 25 червня 2019 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з дітьми у житловому будинку АДРЕСА_3 , який винаймає, власного житла не має /а. с. 69/.

За порівняльним аналізом статей 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статті 391 ЦК України передбачає право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статті 150 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

За змістом частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідачка та її діти у розумінні вимог статті 3 СК України та частини другої статті 64 ЖК УРСР є колишніми членами сім`ї позивача, як власника будинку, оскільки вселилися та зареєстровані у спірному будинку за згодою власника, після укладення шлюбу з його сином, тобто як члени сім`ї власника житла.

Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання відповідачів без поважних причин понад один рік в будинку позивача, що призводить до перешкод у користуванні житлом власнику.

Оцінивши обставини справи і докази, суд правильно вважає, що відповідачі не проживають у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу з батьком дітей, створення ним нової сім`ї та заперечення позивача і його дружини щодо проживання у будинку колишньої невістки і онуків.

За таких обставин суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши наведені вище положення закону, дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для визнання відповідачки та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між їх батьками.

Враховуючи малолітній вік дітей, вони не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх непроживання у спірному житловому будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення їх права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований та проживає їх батько.

Таким чином, право малолітніх дітей бути забезпеченими житлом захищено законом, орган опіки та піклування в порядку захисту дітей та їх права мати місце проживання обґрунтовано заперечував проти примусової втрати дітьми права користування житловим приміщенням, а непорозуміння між батьками, іншими близькими дітям людьми не можуть мати наслідком порушення прав малолітніх дітей.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та неповнолітні діти не мають власного житла, відсутність реєстрації місця проживання позбавить можливості отримання соціальної допомоги на малолітню дитину, а позивач належними і допустимими доказами не довів факту непроживання відповідачів без поважних причин понад один рік у належному йому житловому будинку, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги у зазначеній частині необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що реєстрація відповідачів створює йому перешкоди у користуванні власністю, змушує його нести додаткові витрати на обслуговування житлового будинку та перешкоджає отриманню житлових соціальних пільг, в тому числі і отримання субсидії, до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, оскільки у порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав суду належні та допустимі докази понесених ним відповідних витрат та відмови уповноваженого органу у наданні житлової субсидії.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що місце проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, відповідно до ст. 160 СК України, було встановлено за взаємною згодою батьків з їх матір`ю, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 11 жовтня 2019 року.

Головуючий Л. П. Воронцова
Судді: П. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова