РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4088/17

Провадження № 22-ц/4815/1322/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідач - Рівненська міська рада,

відповідач - Управління комунальною власністю виконавчого комітету

Рівненської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу керівника Рівненської місцевої прокуратури на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року у складі судді Галінської В.В., постановлену в м. Рівне, повний текст ухвали складено 19 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року позов заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення - залишено без розгляду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, керівник Рівненської місцевої прокуратури оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом 02 липня 2019 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху, оскільки прокурором не дотримано вимоги ст.ст. 175, 177 ЦПК України при подачі позовної заяви. Рівненською місцевою прокуратурою 08.07.2019 року виконано вимоги вказаної ухвали, однак суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що прокурором не усунуто недоліки позовної заяви, а тому є підстави для залишення її без розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирішення питання про дотримання позивачем вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вирішується судом після відкриття провадження у справі, а не після розгляду її по суті. Вважає, що на стадії розгляду справи по суті судом не повинно було вирішуватися питання щодо дотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки вказане питання досліджується при поданні позову і до відкриття провадження у справі. Звертає увагу, що позов було подано ще в березні 2017 року, тобто розгляд справи по суті здійснюється вже тривалий час, судом заслуховувалися сторони, їх доводи, вивчалися докази та проводилися дебати, а тому відсутні будь-які підстави як для залишення позовної заяви без руху, так і для залишення її без розгляду. Стверджує, що позовна заява Рівненської місцевої прокуратури відповідає вимогам ЦПК України, а прокурором належним чином обґрунтовано порушення інтересів держави. Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданих на апеляційну скаргу відзивах Рівненська міська рада та Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради просять залишити без зміни ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 березня 2017 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенко М. в інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення.

31 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року закрито провадження у справі з підстав відсутності достовірних доказів наявності виключного випадку для подання позову заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави, та наявності об`єктивного суспільного інтересу при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року вказана ухвала скасована із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду від 08 лютого 2019 року прийнято справу до розгляду та призначено судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд неодноразово відкладався з різних причин, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань від 28.02.2019р., від 21.03.2019р., від 08.04.2019р., від 07.05.2019р., ,в ід 320.05.2019р..

В судовому засіданні від 02 липня 2019 року за участю сторін постановлено ухвалу про залишення позовної заяви заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави без руху та надано строк для усунення недоліків.

Заяву прокурора місцевої прокуратури від 09.07.2019 на виконання вказаної ухвали суду від 02 липня 2019 року місцевий суд розцінив як позовну заяву, подану в новій редакції, а посилання прокурора у ній на те, що Рівненська міська рада та Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради неналежно здійснювали свої функції та ними не вжито заходів представницького характеру щодо оскарження в суді оспорюваного рішення - безпідставними, у зв`язку з чим виніс ухвалу від 15 серпня 2019 року про залишення позову без розгляду.

Апеляційний суд, оцінивши наведені обставини у їх сукупності, приходить до переконання про те, що така ухвала суду першої інстанції не може залишатися чинною з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Разом з тим, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням встановлених зазначеною статтею строків.

Встановлено, що провадження даній справі відкрито ухвалою суду від. 31 березня 2017 року та призначено справу до розгляду. Справа була прийнята до розгляду після її перегляду в апеляційному порядку, у ній, попри численні відкладення, все ж заслуховувалися клопотання та пояснення сторін, досліджувалися обставини справи та матеріали, подані учасниками, а тому, на думку апеляційного суду, спір у цій справі підлягав вирішенню по суті.

Щодо питання залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху після відкриття провадження Верховний суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що в разі якщо суд першої інстанції через власний недогляд не звернув на стадії відкриття провадження у справі уваги, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, то зазначене не повинно створювати такому учасникові перешкод у доступі до правосуддя на подальших стадіях провадження зі справи. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із засадою (принципом) верховенства права, закріпленим у статті 10 ЦПК України, є за даних обставин справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Розумність тривалості провадження має бути оцінена у світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

З огляду на відсутність абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні як у національному законодавства так і у рішеннях ЄСПЛ та враховуючи перебіг тривалого строку після відкриття провадження у справі, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність залишення позову заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави без розгляду та вважає, що спір у даних процесуальних обставинах справи підлягає вирішенню по суті.

Відповідно до 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Рівненської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року скасувати.

Справу за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.