Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 185/7169/15-ц

провадження № 61-18924св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 квітня 2009 року між ним та

ОСОБА_1 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 52 556 грн 05 коп. терміном до 25 квітня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується договором поруки, який був укладений між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , згідно якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 27 квітня 2009 року. У порушення зазначених умов договору позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 20 травня 2015 рік має заборгованість у розмірі

137 324 грн 26 коп., яка складається з 42 062 грн 48 коп. заборгованості за кредитом, 11 168 грн 64 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 025 грн 34 коп. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 74 290 грн 45 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафу (фіксована частина) - 250 грн та штрафу (процентна складова) - 6 527 грн 35 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 137 324 грн 26 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року у складі судді Бабія С. О. позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 42 062 грн 48 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 11 168 грн 64 коп., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 3 025 грн 34 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 42 062 грн

48 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 6 527 грн 35 коп., а разом стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2009 року, яка утворилась станом на 20 травня 2015 року у розмірі 105 096 грн 29 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги банку є обґрунтованими, оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а кінцевою датою припинення поруки є 25 квітня

2019 року, тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня

2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки

від 02 лютого 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року скасовано в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 та змінено в частині розподілу судових витрат. Відмовлено у задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що зі змісту договору поруки, укладеного з ОСОБА_2 , вбачається, що конкретний строк у розумінні визначеного частиною першою статті 252 ЦК України поняття фактично не встановлений. Посилання у договорі на те, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту, не вважається строком, передбаченим частиною четвертою

статті 559 ЦК України. Висновок суду першої інстанції про визначену ним кінцеву дату припинення поруки 25 квітня 2019 року є безпідставним, оскільки визначена пунктом 17.1.5. кредитно-заставного договору дата погашення кредиту 25 квітня 2014 року фактично такою не стала. Звернувшись до суду у листопаді 2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет застави, банк фактично змінив строк виконання основного зобов`язання та вимагав дострокового погашення кредитної заборгованості. Вимога банку задоволена відповідним рішенням суду, яке ухвалено 28 грудня 2012 року. Проте протягом шести місяців від дня настання нового визначеного банком строку виконання основного зобов`язання до поручителя ОСОБА_2 вимог банком не було пред`явлено. Зазначені обставини свідчать про припинення поруки ОСОБА_2 , а тому у задоволенні пред`явленого до нього позову банку про стягнення кредитної заборгованості апеляційний суд відмовив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду апеляційної інстанції не оскаржили. У зв`язку з цим у касаційному порядку переглядається вказане рішення суду у межах доводів касаційної скарги банку (частина перша статті 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат до закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, враховуючи те, що банк змінив термін виконання зобов`язання з 25 квітня 2014 року на листопад 2012 року, з урахуванням останнього погашення заборгованості по кредиту, яке відбулося 08 вересня 2011 року, тому ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись з цим позовом до поручителя ОСОБА_2 21 червня 2015 року, не пропустило п`ятирічний строк, встановлений пунктом 12 вказаного договору поруки, що вказує на відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 як поручителя, тому висновок апеляції про припинення поруки останнього є передчасним.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому він просив залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DNQ0AD40305679, за умовами якого останній отримав споживчий кредит на придбання автомобіля у розмірі 52 556 грн

05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20,04 % на рік з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2014 року шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 1 578 грн 48 коп. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.

Відповідно до пунктів 2.2., 8.1.,17.9. кредитного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за договором, ОСОБА_1 надано у заставу банку автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 10-19).

27 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № DNQ0AD40305679, за умовами якого останнім забезпечено виконання боржником ОСОБА_1 будь-якого зобов`язання за кредитним договором у солідарному порядку. За положеннями пункту 11, 12 вказаного договору він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту (а. с. 20).

За розрахунком банку за вказаним кредитно-заставним договором обліковується заборгованість, яка станом на 20 травня 2015 року складає 137 324 грн 26 коп. та складається із 42 062 грн 48 коп. заборгованості за кредитом, 11 168 грн 64 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 025 грн 34 коп. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 74 290 грн 45 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафів у розмірі 250 грн та 6 527 грн 35 коп.

(а. с. 4, 5).

За положеннями пункту 12.2.1.,13 кредитно-заставного договору у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання вказаної події, реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави, ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за договором та відповідно вирішує питання про звернення стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Індустріального райсуду м. Дніпропетровськ

від 28 грудня 2012 року ухвалено задовольнити позовні вимоги

ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернути стягнення на належний ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNQ0AD40305679 від 27 квітня 2009 року у загальному розмірі 61 772 грн 66 коп. (а. с. 68).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження

№ 14-154цс18).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

Сторони встановили строк дії договору поруки, а саме визначили, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Використовуючи своє право, надане частиною першою статті 651, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України, а також пунктами 12.2.1 та 13 кредитно-заставного договору, банк у листопаді

2012 року звернувся до суду з позовом до позичальника про звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Індустріального райсуду

м. Дніпропетровськ від 28 грудня 2012 року ухвалено задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернути стягнення на належний

ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNQ0AD40305679 від 27 квітня 2009 року у загальному розмірі 61 772 грн 66 коп.

Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з 25 квітня 2014 року на листопад 2012 року. Враховуючи викладене, кінцевою датою припинення поруки є листопад

2015 року, а банк звернувся до суду з цим позовом у червні 2015 року.

Отже, апеляційний суд, за наявності вищевказаних обставин у конкретній справі, дійшов помилкового висновку про те, що посилання у договорі на те, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту не вважається строком, передбаченим частиною четвертою статті 559 ЦК України.

При цьому суд апеляційної інстанції не перевірив доводів банку щодо строку дії поруки, передбаченого пунктом 12 вказаного договору поруки, щодо дострокового виконання кредитно-заставного договору, тобто зміну строку договору та розміру заборгованості на час припинення договору і обставин щодо продажу предмета застави, його реалізації та врахування судами суми від його реалізації при визначенні розміру кредитної заборгованості.

Отже, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості за указаним кредитним договором та щодо припинення поруки ОСОБА_2 і про відмову у задоволенні пред`явленого до нього позову про стягнення кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Отже, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович