Справа № 570/145/19
Номер провадження 2-о/570/41/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судового засідання Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерства соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03 січня 2019 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: поранення його та отримання ним травми при виконанні обов`язку військової служби 19 серпня 2014 року, в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області та 29 серпня 2014 року в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що він з 05 червня 2014 року на підставі Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 був призваний на військову службу і проходив її у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони 2 роти охорони. В період з 08 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, а також з 31 травня 2015 року по 20 квітня 2015 року він безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей.

У заяві ОСОБА_2 також зазначає, що з кінця лютого 2014 року війська Російської Федерації, у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, в результаті чого 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Донецькому та Луганському регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Донецької Народної Республіки" та "Луганської Народної Республіки", однак сам референдум так і не був визнаний як Україною, так і міжнародною спільнотою.

Як підсумок, Україною за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

В заяві також зазначається, що в період з 08 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, а також з 30 січня 2015 року по 20 квітня 2015 року він безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей.

Станом на 19 серпня 2014 року підрозділ військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у якому він проходив служб, був дислокований в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області. 19 серпня 2014 року, близько 15 год. 00 хв. протягом однієї години вівся мінометний обстріл позицій зведеного загону під командуванням полковника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 вказаний підрозділ був дислокований в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області і під час руху колони, в якій перебував зведений загін під командуванням полковника ОСОБА_3 , близько 09 год. 00 хв. вівся артилерійський та мінометний обстріли, які тривали до 16 год. 55 хв. В результаті цих обстрілів він, ОСОБА_2 , стрілець 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , отримав поранення, а саме - пошкодження внутрішнього меніска правого і лівого колінних суглобів та пошкодження передньої схрещеної зв`язки правого колінного суглоба. Вказані поранення обмежували можливість рухатись, однак не позбавляли повністю можливості виконувати обов`язки військової служби, тому за медичною допомогою ОСОБА_2 звернувся не одразу.

В заяві також вказується, що з 16 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні в клініці ушкоджень ВМКЦ Західного регіону. Після цього, з 30 січня 2015 року він прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні їх проведення, з метою виконання бойових завдань, але з 20 квітня 2015 року він вибув із складу сил та засобів сектору "С" до шпиталю. З 20 квітня 2015 року по 02 травня 2015 року перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в травматологічному відділенні клініки ушкоджень ВМКЦ Північного регіону м. Харків, де йому було виконано операцію на правому колінному суглобі.

Відповідно до довідки № 23 від 07 липня 2015 року, виданої командуванням військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 дійсно отримав вищезгадані пошкодження під час виконання обов`язків військової служби, внаслідок мінометного обстрілу в районі Савур-Могили Шахтарського району та у населеному пункті Червоносільське Амвросіївського району Донецької області 19 та 29 серпня 2014 року.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0954518 від 20 серпня 2018 року, травма ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини. Також встановлено, що йому протипоказана важка фізична праця, а також його визнано інвалідом 3 групи.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2015 року № 188, ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, його визнано ветераном війни - учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 15 травня 2015 року Управлінням особового складу штабу Командування сухопутних військ) та ветераном війни - інвалідом 3 групи (посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 07 вересня 2018 року та дійсне до 01 вересня 2020 року).

Указом Президента України від 17 червня 2015 року № 258/2016 ОСОБА_2 , за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі був нагороджений орденом "За мужність ІІІ ступеня".

У заяві вказується, що вищезазначені довідки про обставини травми, видані на його ім`я, як і інші документи, що відповідно до чинного законодавства встановлюють причинний зв`язок травм, не визначають причинно-наслідкового зв`язку цих поранень із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Тому встановлення юридичного факту отримання поранень заявником при виконанні обов`язку військової служби 19 серпня 2014 року в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області, Україна, та 29 серпня 2014 року в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, Україна, які сталися внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, необхідно заявнику у зв`язку з тим, що в майбутньому це може породжувати юридичні наслідки, зокрема: виникнення права на справедливу компенсацію з Держави-агресора Російської Федерації, а також набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав, з мотивів, викладених в ній, суду пояснив, що під час проходження служби в зоні АТО отримав два поранення. Вони знаходилися далеко від українських військ, три дні і чотири ночі виходили до своїх. 29 серпня 2014 року вирушили з с.Многопілля на свою територію, однак потрапили в потрійне кільце і вступили в бій. Тоді ж його було поранено і він потрапив у полон, а 31 серпня за сприяння Червоного Хреста був звільнений із полону. 01 вересня він потрапив у польовий госпіталь, а потім його перенаправили до м.Дніпро, пізніше - у м.Львів, а потім - у м.Рівне. В січні 2015 року він повернувся на службу, а в квітні 2015 року йому прооперували друге коліно, після чого він отримав інвалідність третьої групи у зв`язку з пораненням. Оскільки у нього немає доказів, що його поранення викликане виконанням обов`язку військової служби саме внаслідок агресії Російської Федерації проти України, то він вимушений звертатися до суду з даною заявою і просить її задоволити.

В останнє судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить встановити юридичний факт отримання ним травми 19 та 29 серпня 2014 року при виконанні обов`язку військової служби на території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Представник заявника, адвокат Хомюк В.Я., в першому судовому засіданні заяву і пояснення ОСОБА_2 підтримував, пояснював також, що заявник під час виконання обов`язків військової служби на території Донецької області 19 серпня 2014 року та 29 серпня 2014 року отримав поранення і як наслідок йому було зроблено операції на обох колінах. Оскільки документально не підтверджуються обставини поранення ОСОБА_2 у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, тому заявник звернувся з даною заявою до суду і встановлення цього факту йому необхідно для визначення свого правового статусу, а тому є законні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 . В останнє судове засідання адвокат Хомюк В.Я. не з`явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином.

Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України - в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки суду не повідомив. Неявка представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи.

Представник заінтересованої особи - держави Російська Федерація - в судове засідання не з`явився, хоча Посольство Російської Федерації в Україні своєчасно і належним чином повідомлялося про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки представника суду не повідомлені і від заінтересованої особи не надійшло клопотання про відкладення слухання справи чи слухання справи у відсутності представника. Суд визнав неявку представника цієї заінтересованої особи неповажною.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає можливим слухати справу у відсутності представників заінтересованих осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. А в останньому судовому засіданні, в зв`язку з неявкою всіх сторін, суд ухвалив завершити розгляд справи у їх відсутності, оскільки вже були заслухані пояснення заявника і його представника та досліджено письмові докази у справі.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_2 , його представника, адвоката Хомюка В.Я., дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки доводи заявника не заперечують інших зібраних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, 05 червня 2014 року на підставі Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 Рівненським об`єднаним міським військовим комісаріатом Рівненської області був призваний у зв`язку з мобілізацією на строкову військову службу до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 на посаду стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони 2 роти охорони та прийняв військову присягу. Для проходження військової служби він був направлений на схід України в зону антитерористичної операції. Під час бойових дій, при виконанні обов`язку військової служби 19 серпня 2014 року в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області, Україна, а також 29 серпня 2014 року в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, Україна, заявник ОСОБА_2 був поранений, з приводу чого проходив курс лікування в госпіталях і в подальшому згідно висновку МСЕК отримав третю групу інвалідності.

ОСОБА_2 був демобілізований із Збройних Сил України 07 липня 2015 року. 15 травня 2015 року ОСОБА_2 отримав посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , яке було видане Управлінням особового складу штабу Командування сухопутних військ.

Указом Президента України від 17 червня 2016 року № 258/2016 ОСОБА_2 за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі був нагороджений орденом "За мужність ІІІ ступеня".

01 вересня 2018 року отримав посвідчення інваліда війни третьої групи серії НОМЕР_3 .

Всі ці обставини підтверджуються відповідними письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російської Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" Аксьонов С.В. проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Ради Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, внесеними відповідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15.09.2015 року № 685-VІІІ Республіку Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року № 337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбулися референдуми щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російської Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

На підтвердження вищевикладеного, заявником в його заяві було наведено наступне.

Згідно оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру РНБО України за 19 серпня 2014 року, Збройні сили України продовжують наступальні дії та закріплюються на визначених рубежах у передмістях Донецька, Луганська, Горлівки, Первомайська та зосереджують зусилля на утриманні висот поблизу кургану Савур-Могила. Повідомлялося, що продовжувалися обстріли позицій сил українських військових з території Російської Федерації. Зокрема, росіяни артилерійським вогнем підтримують контратаки незаконних збройних формувань у Донецькій області неподалік селищ Петрівське, Амвросіївка, в районі кургану Савур-Могила, біля селища Олександрівка, а також у Луганській області поблизу села Макарове.

У статті "Бійці "Колоса" розповіли про бої на ОСОБА_4 " від 25 травня 2015 року, розміщеній на Інтернет-сайті " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", вказано, що 14 бійців і один танк батальйону спецпризначення 51-ї окремої механізованої бригади тримали оборону на кургані ОСОБА_5 з 7 аж до 19 серпня 2014 року. Вони героїчно відбивали атаки противника, а в одному з боїв з оборонної позиції наш Т-64 дав відсіч аж для семи атакуючим Т-72. 19 серпня батальйон "Колос" отримав наказ і передав свої позиції бійцям полковника "Сумрака" ОСОБА_6 (в якому заявник і проходив військову службу) та перейшов виконувати інші завдання.

Згідно інформації у статті "Справжні сліди. Російські війська під ОСОБА_7 у серпні 2014 року", опублікованої на Інтернет-порталі "Тиждень.ua", з 24 серпня 2014 року на південь від ОСОБА_7 почали виникати сутички з російськими військовими. Одним з них був бій у селі Червоносільське, Донецької області 29 серпня 2014 року під час підриву "південної колони" з так званого Іловайського котла, унаслідок якого було знищено кілька одиниць російської техніки та взято в полон п`ять російських військових.

Ці посилання заявника і його представника не спростовані в ході розгляду справи. Тому суд вважає, що вказані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань та в офіційних джерелах, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області та населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_2 проходив військову службу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абзацу 2 Постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року № 145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Ради НАТО, Парламентської Ради ОБСЄ, Парламентської Ради ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "а", "b", "c", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи від 09 квітня 2014 року рішуче засуджено дозвіл Ради Федерації Росії на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права.

Резолюцією Європарламенту (2014/2965 (RSP)) від 15 січня 2015 року щодо ситуації в Україні рішуче засуджено агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганди, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права.

Резолюція Парламентської асамблеї Ради Європи "Зниклі особи під час конфлікту в Україні" від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно із нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається з ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 829 від 01 травня 2015 року, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_2 , вбачається, що він дійсно в період з 08 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 07 липня 2015 року № 23 ОСОБА_2 19 та 29 серпня 2014 року дійсно отримав пошкодження внутрішнього меніска правого і лівого колінних суглобів та пошкодження передньої схрещеної зв`язки правого колінного суглоба під час мінометного обстрілу позицій в районі Савур-Могили Шахтарського району та у населеному пункті Червоносільське Амвросіївського району Донецької області.

У виписному епікризі (медична карта стаціонарного хворого № 15339) вказано, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні клініки ВМКЦ Західного регіону з 16.12.2014 року по 25.12.2014 року, де за результатами проведеного обстеження встановлено діагноз - "пошкодження внутрішнього меніска лівого колінного суглоба" і 18 грудня 2018 року проведено операцію - артроскопію, резекцію внутрішнього меніска колінного суглоба.

Згідно перевідного ОСОБА_8 № 11975, заявник ОСОБА_2 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в травматологічному відділенні ВМКЦ Північного регіону у м.Харків з 20 квітня 2015 року по 02 травня 2015 року, де йому встановлено діагноз "хронічна передньо-внутрішня нестійкість внаслідок застарілого повного розриву передньої хрестоподібної зв`язки, клаптоподібний розрив переднього рогу внутрішнього меніску, хондромаляція навантажувальної поверхні внутрішнього виростку стегна ІІ ступеня правого колінного суглобу". 23 квітня 2015 року виконана операція - артроскопічна парціальна резекція пошкодженого переднього рогу та тіла внутрішнього меніску, аутопластика передньої хрестоподібної зв`язки із використанням гвинтів правого колінного суглобу.

Згідно Акту проведення службового розслідування по факту поранення 19 та 29 серпня 2014 року стрільця 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти ОСОБА_2 від 05 квітня 2015 року вбачається, що він отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби. Отримання поранення є наслідком обстрілу з боку незаконних збройних формувань в районі Саур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області та в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області. Такий же факт встановлюється і довідкою № 23 від 07 липня 2015 року, виданою командуванням військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира НОМЕР_4 окремої гвардійської механізованої бригади від 27 квітня 2015 року № 74-рс, ОСОБА_2 був звільнений у запас відповідно до п.4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 " Про часткову мобілізацію", а 07 липня 2015 року, відповідно до витягу з наказу № 188 командира військової частини НОМЕР_1 , він був виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 15 травня 2015 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 01 вересня 2018 року ОСОБА_2 є інвалідом війни третьої групи. А відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0954518 від 20 серпня 2018 року, травма ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини.

Вищевикладені докази підтверджують факт поранення ОСОБА_2 , і встановлюють причинний зв`язок між його пораненням та проходженням військової служби на території України, що тимчасово окупована в результаті збройної агресії Російської Федерації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, ОСОБА_2 отримав поранення 19 та 29 серпня 2014 року та внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_2 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частиною другою ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 отримав поранення при виконанні обов`язку військової служби 19 серпня 2014 року в районі Савур-Могили (висота № 277) Шахтарського району Донецької області та 29 серпня 2014 року в районі населеного пункту Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, Україна, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, та те, що встановлення даного факту ОСОБА_2 необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з Держави-агресора Російської Федерації, суд вважає, що в наявності є порушення права заявника, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, заява є обґрунтованою, доведеною належними доказами, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.76, 78, 81, 263-265, 273, 315-319, 352, 354 ЦПК України, ст.8 Конституції України, ст.ст.2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерства соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити повністю.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби ІНФОРМАЦІЯ_4 в районі Савур-Могили, Шахтарського району Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Червоносільське, Амвросіївського району Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суд через Рівненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 29 травня 2001 року, Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, вул.Еспланадна, 8/10, м.Київ, .

Заінтересована особа - Російська Федерація (Посольство Російської Федерації в Україні) - Повітрофлотський проспект, № 27, м.Київ.

Суддя Остапчук Л.В.