ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/923/19 Справа № 198/161/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Златобанк», фермерського господарства «Зоря», третя особа Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Златобанк», треті особи: фермерське господарство «Зоря», Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, визнання договорів дарування та іпотеки житлового будинку недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

30 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Златобанк» та ФГ «Зоря» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо припинення реєстрації обтяження нерухомого майна, переданого в іпотеку; визнати договори купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки недійсними; в рахунок погашення сум, сплачених замість боржника за кредитним договором в розмірі 8 908 293,06 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (том 1 а.с.2-6,76-79,151-155, том 2 а.с.88-95,125-132,204-210,221-228, том 3 а.с.5-10,81-95,109-123).

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (том 3 а.с.147-168,247-260).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (том 4 а.с.73-75).

12 березня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду, як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, подавши відповідну позовну заяву, яка 12 березня 2018 року обєднана в одне провадження з первісним позовом. Просила встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 30.01.2009 року по теперішній час, визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, буд. 24, визнати недійсними договір дарування від 25.02.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та договір іпотеки від 12.05.2014 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 (том 5 а.с. 112-120,137-140).

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ«Златобанк», ФГ«Зоря», третя особа Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Визнано недійсним припинення 23 лютого 2015 року Юрївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна житлового будинку загальною площею 300,00 кв.м., житловою площею 81,5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,2025 га, кадастровий номер :02:001:0182, розташованих за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, 24. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Златобанк», треті особи: ФГ «Зоря», Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, визнання договорів дарування та іпотеки житлового будинку недійсними задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по теперішній час. Визнано житловий будинок загальною площею 300,00 кв.м., житловою площею 81,5 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, 24, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Златобанк», ФГ «Зоря» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 48,72 грн. з кожного (том 5 а.с.234-247).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені первісного позову та в частині задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами відмовити (том 6 а.с.3-9).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за умовами кредитного договору № 63/25/14-KL, укладеного 10 квітня 2014 року між ПАТ "Златобанк" та ФГ "Зоря", банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією у розмірі 15000 000,00 грн. з кінцевою датою повернення кредиту 08.04.2015 року включно (том 1, а.с. 15-26).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 63/25/14-KL сторони дійшли згоди, що умовами надання кредитних коштів є, крім іншого, укладення договорів забезпечення з позичальником та/або з будь-якими третіми особами, зокрема, договору поруки з ОСОБА_1

В забезпечення виконання зобовязань ФГ "Зоря" перед банком між ПАТ "Златобанк" та позивачем, ОСОБА_1, 10 квітня 2014 року укладений договір поруки № 63/25/14-KL/Р-1, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року в повному обсязі таких зобовязань. Сторони домовились, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними та для їх виконання ніяких інших умов, крім передбачених договором поруки та кредитним договором, не потребується (том 1, а.с. 27-30).

Згідно з п. 1.2 вказаного договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники, при цьому поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку та строки. Банк має право вимагати виконання боргових зобовязань частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

За умовами підп. 2.1.1 п. 2.1 договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику за кредитним договором, сплати процентів за користування кредитом, застосування підвищеного розміру процентної ставки, сплата неустойки (пені, штрафу) за прострочення, штрафу за нецільове використання кредиту, штрафу за невиконання умов кредитного договору.

На дату укладення договору поруки розмір боргових зобов'язань за кредитним договором, забезпечених порукою, становить 15000000 грн. (п. 2.2 договору поруки).

В свою чергу, ПАТ "Златобанк", у випадку невиконання боржником боргових зобовязань за кредитним договором, настання випадків невиконання умов договору, отримав право вимагати від поручителя виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в їх частині, а також право на договірне списання коштів з рахунків поручителя для виконання боргових зобовязань та зобовязань поручителя в повному обсязі чи в їх частині, на розсуд кредитора, в момент виникнення випадків невиконання умов. Здійснюючи списання коштів з будь-якого поточного та/або вкладного рахунку поручителя, кредитор діє самостійно (без надання поручителем розрахункових документів та заявок) та оформляє відповідний меморіальний ордер (підп. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.2.2, 3.1.2.6 договору поруки № 63/25/14-KL/Р-1 від 10.04.2014 року).

Відповідно до п. 5.3 договору поруки, поручитель у разі виконання ним боргових зобовязань, стає кредитором боржника відносно виконаної таким чином частини боргових зобовязань.

Разом з цим, для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10 квітня 2014 року, між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 12.05.2014 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого цей договір забезпечує виконання зобовязань в частині ліміту кредитної лінії, що становить 15000000,00 грн. (том 1, а.с. 31-38).

Згідно з п. 1.2 зазначеного договору іпотеки, предметом такої є наступне нерухоме майно:

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, 24, загальною площею 300,0 кв.м., житловою площею 81,5 кв.м., з реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 59, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, при цьому вартість предмета іпотеки становить 789300,00 грн.;

- земельна ділянка площею 0,2025 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, 24, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд з кадастровим № :02:001:0182, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, при цьому оціночна вартість предмета іпотеки становить 12431,00 грн.

Обтяження іпотечного нерухомого майна у вигляді заборони відчуження у встановленому порядку було зареєстровано у відповідному державному реєстрі 12.05.2014 року (том 1, а.с. 65-66).

Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки, іпотекодавець зобовязався не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя.

Пунктами 3.4.1 та 3.4.2 договору іпотеки погоджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором та/або позичальником за кредитним договором переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, звернути стягнення на предмет іпотеки; переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за кредитним договором в тому обсязі, що будуть визначені на момент їх фактичного задоволення, зокрема, але не виключно - суму боргу, проценти, комісії, неустойку за основним зобовязанням, збитки завдані простроченням виконання, витрати повязані з утриманням та зверненням стягнення на предмет іпотеки.

За пунктом 5.1 договору іпотеки останній набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі щодо продовження строку дії кредитного договору, зміни розміру кредиту, зміни процентної ставки та інше.

30 січня 2015 року банк списав з депозитних рахунків позивача ОСОБА_1, як поручителя, в рахунок погашення заборгованості ФГ «Зоря» за кредитом, грошові кошти на загальну суму 8908293,06 грн. (том 1, а.с. 42).

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року по справі № 198/652/15-ц (залишено в цій частині в силі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.02.2017 року) на користь ОСОБА_1 стягнуто солідарно з ФГ «Зоря» та ОСОБА_2, як іншого поручителя за кредитним договором № 63/25/14-KL, боргові зобовязання в розмірі 11803617,54 грн., які складаються з наступного: заборгованість по кредиту 5581291,36 грн.; заборгованість за процентами 1220477,79 грн.; заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредитних коштів 4556108,68 грн.; заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення процентів 445739,71 грн. За інформацією державної виконавчої служби рішення суду виконано частково на суму 755485,27 грн. (том 4, а.с. 124-139).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Підставою заміни кредитора є юридичний факт виконання третьою особою (поручителем) зобовязання боржника. Ця заміна здійснюється автоматично на підставі закону, а тому жодних інших дій для переходу прав від кредитора до поручителя, який виконав зобовязання за боржника, вчиняти не потрібно.

Отже, оскільки ОСОБА_1, як поручитель за кредитним зобовязанням ФГ «Зоря», сплатив за кредитним договором від 10.04.2014 року за № 63/25/14-КL, замість боржника, заборгованість, до нього перейшли права нового кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, зокрема, за договором іпотеки, укладеним 12.05.2014 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки від 12.05.2014 року, а саме житловий будинок і земельна ділянка, розташовані по вул. Весела, 24, в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, відповідачем ОСОБА_2 відчужені на користь відповідача ОСОБА_3 за договорами дарування від 25.02.2015 року, що укладені у нотаріальній формі (том 1, а.с. 238-253, том 2, а.с. 1-15).

Відчуження переданого в іпотеку нерухомого майна стало можливим через припинення 23.02.2015 року відповідного іпотечного обтяження державним нотаріусом Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на підставі заяви керуючої Павлоградським відділенням ПАТ «Златобанк» ОСОБА_4 (том 5 а.с. 96-98,104).

Після списання 30.01.2015 року ПАТ «Златобанк» з рахунку ОСОБА_1 грошових коштів на погашення кредитної заборгованості ФГ «Зоря», за боржником, станом на 09.02.2015 року, обліковувалась заборгованість за пенею у розмірі 16915,36 грн., яка була повністю погашена лише 12.05.2015 року (том 1, а.с. 128-131).

Того ж дня, 30 січня 2015 року, між ПАТ «Златобанк» та ФГ «Зоря» укладено договір про розірвання кредитного договору від 10 квітня 2014 року № 63/25/14-КL, згідно з яким сторони домовились про розірвання кредитного договору з 30 січня 2015 року. В пункті 2 договору про розірвання сторони домовились, що з вказаної дати не мають одна до одної жодних претензій щодо виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором (том 1 а.с.71).

Незважаючи на неповне погашення кредитної заборгованості, керуюча Павлоградським відділенням ПАТ «Златобанк» ОСОБА_4 подала державному нотаріусу Юрївської державної нотаріальної контори 23.02.2015 року заяву про припинення обтяження предметів іпотеки, розташованих за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, 24 (том 1, а.с. 69).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним припинення обтяження нерухомого майна, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1, в силу ст. 556 ЦК України набув прав нового кредитора за кредитним договором № 63/25/14-КL від 10.04.2014 року в розмірі сум, списаних з його рахунків, до нього перейшли зобовязання за кредитним договором, в тому числі за забезпечувальними договорами, представники банка не мали права без погодження з новим кредитором припиняти обтяження майна іпотекою та укладати договір про розірвання кредитного договору.

В цій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, визначаючи загальний розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, позивач в додатковому обґрунтуванні позовних вимог посилається на преюдиційне рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/652/15-ц, яким встановлено розмір кредитної заборгованості боржника ФГ «Зоря» перед новим кредитором ОСОБА_1

При цьому, учасниками судового розгляду були ОСОБА_1, ФГ «Зоря», ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк». Фактичний держатель майна, до якого перейшли права та обовязки іпотекодавця, ОСОБА_3, не був залучений до участі у справі, хоча на момент розгляду судом справи № 198/652/15-ц позивач вже звернувся до суду з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, ОСОБА_1, вважаючи себе іпотекодержателем майна, в якого в будь-який момент може виникнути право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитних зобовязань, виходячи з норм ч.1 ст. 36 ЦПК України (2004 року), зобовязаний був під час розгляду справи № 198/652/15-ц про стягнення з боржника та поручителя кредитного боргу повідомити суд про третю особу (іпотекодавця, особа якого відмінна від боржника та поручителя), оскільки рішення у справі безпосередньо стосується її прав та інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЦПК України (в редакції 2017 року) у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, предявленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, предявленого цією третьою особою до такої сторони.

Таким чином, суд позбавлений можливості дотриматись законодавчих вимог та визначити в рішенні загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, оскільки іпотекодавець спірного нерухомого майна не був залучений до участі у справі, в якій визначався розмір такої кредитної заборгованості з відповідними його складовими, як наслідок, рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/652/15-ц не має для відповідача ОСОБА_3 юридичних наслідків при розгляді цього спору.

Суд першої інстанції зазначив, що іншого розрахунку заборгованості матеріали справи не містять, оскільки, подавши 06 грудня 2017 року додаткове обґрунтування позовних вимог, позивач тим самим змінив первісно заявлені розмір та обґрунтування сум, належних до сплати іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Зазначити початкову ціну предметів іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 789300,00 грн. та 12431,00 грн., встановленому в договорі іпотеки, суд першої інстанції вважав неможливим, оскільки пунктом 1.3. договору іпотеки від 12.05.2014 року визначена заставна вартість предмета іпотеки, що не є тотожним початковій ціні предмета іпотеки для його подальшої реалізації. До того ж така вартість визначена станом на 2014 рік, тобто в будь-якому випадку не може бути актуальною на теперішній час.

Отже, відсутність розрахунку сум, належних до сплати іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та документів про початкову ціну предметів іпотеки станом на дату судового розгляду є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Вирішуючи позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5, судом першої інстанції встановлено, що 18 січня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 026911 від 18.01.2006 року (том 5 5, а.с. 123).

Згідно довідок № 2139 та № 2140, виданих виконкомом Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області від 21.11.2017 року, в період з 30.01.2009 по 10.10.2012 роки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Варварівка, вул. Миру, буд. 1, а з 10.10.2012 року по теперішній час останні проживають разом за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, буд. 24 (том 5, а.с. 121-122).

Факт сумісного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 2009 року по теперішній час також підтвердили допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9Є, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Враховуючи наявність доказів, які у своїй сукупності достовірно свідчать про факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, існування між ними протягом тривалого часу відносин, які за своїм характером притаманні подружжю, а також те, що в позасудовому порядку встановити юридичний факт спільного проживання однією сімєю неможливо, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задовольнити вимоги ОСОБА_5 та встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2009 року по теперішній час.

Згідно з Декларацією про готовність обєкта до експлуатації, а саме житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Весела, буд. 24, в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контрою у Дніпропетровській області 28.07.2012 року за № ДП 2, будівництво вказаного житлового будинку розпочато 11.06.2010 року, закінчено - 30.12.2011 року та введено в експлуатацію у березні 2012 року (том 5, а.с. 124-126).

03.07.2012 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 385622, виданого виконкомом Вербуватівської сільської ради 19.06.2012 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірний житловий будинок, номер запису 93 в книзі 6 (том 5, а.с. 127-128).

З огляду на викладене, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Вербуватівка, вул. Весела, буд. 24, збудований та прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, а право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 у період їх спільного проживання з ОСОБА_5 однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Будь-яких угод щодо спірного будинку ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не укладав, а доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, суду не надано.

Визнаючи житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, в с. Вербуватівка, вул. Весела, буд. 24 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, керуючись ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60, 74 СК України, виходив із доведеності та обґрунтованості цих позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції зазначив, що вказати початкову ціну предметів іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 789300,00 грн. та 12431,00 грн., встановленому в договорі іпотеки, суд не має права, оскільки пунктом 1.3. договору іпотеки від 12.05.2014 року визначена заставна вартість предмета іпотеки, що не є тотожним початковій ціні предмета іпотеки для його подальшої реалізації. До того ж така вартість визначена станом на 2014 рік, тобто в будь-якому випадку не може бути актуальною на теперішній час.

Проте, висновки суду першої інстанції є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Разом з тим, відповідно до ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

У постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18 ОСОБА_12 Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Посилаючись на те, що позивач не зазначив ціну продажу предмета іпотеки, як на підставу відмови у позові, суд не звернув уваги на те, що вартість предмета іпотеки - житлового будинку № 24 по вул. Весела, с. Вербуватівка, Юрївський район, Дніпропетровська область та земельна ділянка за цією ж адресою - визначена в іпотечному договорі.

У договорі іпотеки від 20 травня 2014 року сторони визначили вартість предмета іпотеки житлового будинку в розмірі 789300,00 грн. (п. 1.2.1.3) та земельної ділянки 12431,00 грн. (п. 1.2.2.2).

Таким чином, матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розумінні ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки, що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факти виконання ОСОБА_1 зобовязання боржника - ФГ «Зоря» за кредитним договором №63/25/14-КL від 10 квітня 2014 року та заміни кредитора, приймаючи до уваги, що до нового кредитора переходять всі права, якими було забезпечено виконання зобовязань з повернення боргу, в тому числі за договором іпотеки від 12.05.2014 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2; враховуючи положення п. 1.2.1.3. та 1.2.2.2. вказаного договору іпотеки щодо визначення вартості предметів іпотеки; приймаючи до уваги, що до відповідача ОСОБА_3 перейшли всі права та обовязки іпотекодавця за вищевказаним договором іпотеки від 12.05.2014 року, колегія приходить до висновку про задоволення цих позовних вимог та необхідність, в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1, що утворилась у звязку зі сплатою замість боржника коштів за кредитним договором №63/25/14-КL від 10.04.2014 року, у межах заборгованості за кредитом у сумі 11048132,20 грн. (що залишилася, згідно відомостей ДВС станом на 10.07.2017 (том 4 а.с.123), звернути стягнення на предмети іпотеки:

житловий будинок №24 по вул. Весела в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, загальною площею 300 кв.м., (реєстраційний номер 59), що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах під час проведення виконавчих дій, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не нижчою від 789300 (сімсот вісімдесят девять тисяч триста) грн. 00 коп.;

земельну ділянку, площею 0,2025 га, розташовану по вул. Весела, 24 в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області (кадастровий номер :02:001:0182), що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах під час проведення виконавчих дій, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не нижчою від 12431 (дванадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 00 коп.

Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсними договорів дарування №65 житлового будинку та договору дарування 66 земельної ділянки за адресою №24 по вул. Весела с. Вербуватівка Юрївського району, що укладені 22.02.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - суд першої інстанції правомірно відмовив, оскільки зазначені договори не порушують прав та законних інтересів ОСОБА_1З, як нового кредитора по кредитному договору №63/25/14-KL від 10.04.2014 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обовязки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обовязків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з позовними вимогами третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5, колегія суддів відхиляє.

Доводи апеляційної скарги, що існують сумніви в неупередженості показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки останні перебувають в службовій залежності від ОСОБА_2 або його родичів, які є керівниками та засновниками підприємств, де працюють свідки, колегія суддів відхиляє оскільки зазначені твердження є припущеннями. Жодних доказів, які б спростували встановлений факт апелянтом не надано. Суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

В частині відмови в задоволені позовних вимоги третьої особи з самостійними вимогами про визнання недійсними договору іпотеки та дарування, рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

На підставі ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 5481,00 грн. по 1096, 20 грн. з кожного.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1, що утворилась у звязку зі сплатою замість боржника коштів за кредитним договором №63/25/14-КL від 10.04.2014 року, в сумі 11048132,20 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки:

житловий будинок №24 по вул. Весела в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, загальною площею 300 кв.м., (реєстраційний номер 59), що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах під час проведення виконавчих дій, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не нижчою від 789300 (сімсот вісімдесят девять тисяч триста) грн. 00 коп.;

земельну ділянку, площею 0,2025 га, розташовану по вул. Весела, 24 в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області (кадастровий номер :02:001:0182), що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах під час проведення виконавчих дій, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не нижчою від 12431 (дванадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства Златобанк, фермерського господарства Зоря на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1096, 20 грн з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Судді