Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/29935/18

провадження № 61-13481св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Міське комуналье підприємство «Управляюча компанія «Київська»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Мазур Олександр Валентинович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року у складі судді Венгрин О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Київська» (далі - МКП «Управляюча компанія «Київська») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційних втрат, 3% річних.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Вказувало, що з 2011 року по 2018 рік гуртожиток на АДРЕСА_1 МКП "ЖЕК № 16 ", а згодом МКП "Управляюча компанія "Київська".

Зазначало, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 та членами його сім`ї обов`язків зі спати комунальних послуг, станом на 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 19 590,96 грн, з яких: 7 990,95 грн - заборгованість зі сплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території, 11 600,10 грн - заборгованість зі сплати електроенергії.

Ураховуючи наведене, на підставі статті 625 ЦК України, МКП «Управляюча компанія «Київська» просило суд стягнути з ОСОБА_1 : 19 590,96 грн - суму боргу, 27 858,35 грн - інфляційних втрат, 1 890,23 грн -3% річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП "Управляюча компанія "Київська": 19 590,96 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги (з яких 7 990,95 грн за утримання будинку і прибудинкової території, 11 600,10 грн -за електроенергію ), 1 194,18 грн - 3% річних, 5 248,87 грн - інфляційні втрати, 1 762,00 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що невиконання ОСОБА_1 умов договору щодо неналежної і своєчасної оплати житлово-комунальних послуг підтверджено оборотною відомістю, актами виконаних робіт та актами про використану електричну енергію. Районний суд зазначив, що відповідачем не надано суду складених та підписаних актів-претензій щодо неналежного надання МПК «Управляюча компанія «Київська» житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції зазначив, що підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення боргу у розмірі 19 590,96 грн, з яких 7 990,95 грн - заборгованість з оплати утримання будинку та прибудинкової території, 11 600,10 грн - заборгованість по оплаті електроенергії, немає, оскільки ОСОБА_1 щомісячно з серпня 2011 року по 2018 рік оплачував послуги з утримання будинку та за електроенергію, але не в повному обсязі, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд вважав, що стягненню підлягають такі витрати за період з 22 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року (за останні три роки, які передували зверненню до суду), що становить: 1 194,18 грн - 3% річних, 5 248,87 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Мазура О. В. задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року змінено в частині визначеного до стягнення судового збору, зазначивши до стягнення розмір судового збору у сумі 920 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та звернула увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник чітко зазначили про згоду з позицією суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних виключно за останні три роки, що передували зверненню до суду, тобто за період з 22 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року. З огляду на це, апеляційний суд не переглядав рішення районного суду в частині відмови у нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних до 22 листопада 2015 року.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що наявність встановленого у помешканні лічильника електричної енергії ще не є підставою для оплати кількості електроенергії за цим лічильником, оскільки лічильник у квартирі ОСОБА_1 у визначеному порядку не введений в експлуатацію та його показники не можуть вважатися правильними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мазур О. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мазура О. В. мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними і необґрунтованими, ухваленими із порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягають скасуванню.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно стягнули заборгованість за електроенергію, оскільки розмір плати за електроенергію (в тому числі у гуртожитках) залежить від кількості спожитих кВт/год електроенергії на місяць кожною окремою сім`єю, незалежно від кількості мешканців у кімнаті, а не шляхом ділення показників загальнобудинкового лічильника на кількість осіб, зареєстрованих у відповідних кімнатах. При цьому посилається на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 23 квітня 2012 року № 497 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» та постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц.

Звертає увагу на те, що здійснював своєчасну оплату за послуги з постачання електричної енергії, виходячи з показників встановленого у нього згідно з актом від 13 травня 2006 року лічильника.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суди попередніх інстанцій не відобразили у рішенні механізм нарахування такого стягнення.

Стверджує, що висновки апеляційного суду про його згоду з висновками суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних виключно за останні три роки, що передували зверненню до суду, тобто за період з 22 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року є неправильними, оскільки він не визнає вимоги про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і електропостачання в повному обсязі, а тому і не визнає вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних з цієї суми.

Зазначає про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності до заборгованості за послуги з постачання електроенергії та утримання будинку, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що регулярна сплата ним комунальних послуг не у повному обсязі свідчить про визнання ним боргу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року МПК «Управляюча компанія «Київська» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що касаційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, отже задоволенню не підлягає.

Зазначає, що мешканці будинку АДРЕСА_1 не перейшли на прямі розрахунки за спожиту електричну енергію з Вінницькими міськими електричними мережами, тому нарахування за спожиту електроенергію мешканцям цього будинку здійснюється згідно з показників загальнобудинкового лічильника.

Щодо посилання відповідача на постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики щодо нарахування плати за електроенергію, яка проводиться на підставі показників особистих лічильників, зазначає, що законодавством України визначено порядок введення лічильників в експлуатацію та зазначені підприємства, які мають право це робити, а також зазначено строки та порядок проведення повірок зазначених лічильників та знову ж таки зазначені підприємства, які мають право це робити. Вказує, що МКП «ЖЕК-8» не наділений такими повноваженнями, отже доводи касаційної про наявність опломбованого лічильника є безпідставними.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-59цс13. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 погоджується із позицією суду щодо стягнення за останні три роки суми інфляційних втрат та суми 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з копією ордера від 28 березня 1979 року № 164 ОСОБА_1 надано право на зайняття кімнати АДРЕСА_5 (для сім`ї з трьох осіб) (том 1 а. с. 21).

На підставі заяв від 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 звертався до начальника МКП «ЖЕК № 15» щодо складання акту-претензії про надання фактичних послуг з утримання будинку (том 1 а. с. 59-66).

08 грудня 2011 року ОСОБА_2 звертався до головного державного санітарного лікаря м. Вінниці з заявою щодо проведення обстеження санітарно-гігієнічного стану будинку на АДРЕСА_1 .

26 грудня 2018 року Вінницька міська санітарно-епідеміологічна станція надала відповідь № 02-02/4973, у якій зазначила, що за фактом виявлених порушень на адресу директора департаменту житлового господарства Вінницької міської ради та начальника МПК «ЖЕК № 15» направлені приписи про усунення порушень від 26 грудня 2011 року № 972 (том 1 а. с. 67-69).

09 вересня 2013 року ОСОБА_1 повторно звернувся до головного державного санітарного лікаря м. Вінниці з заявою про те, що припис від 26 грудня 2011 року № 972 про усунення порушень не виконаний. 04 жовтня 2013 року Вінницька міська санітарно-епідеміологічна станція надала відповідь № 2052, у якій зазначила, що на адресу першого заступника міського голови м. Вінниця направлено лист щодо необхідності недопущення подальшого погіршення санітарно-технічного та санітарно-гігієнічного стану житлового будинку АДРЕСА_5 (том 1 а. с. 70-71).

Відповідно до рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 липня 2011 року № 1666, від 28 вересня 2018 року № 1352 МКП "Управляюча компанія "Київська" (раніше МКП "ЖЕК № 16", МКП "ЖЕК № 15") обслуговує житловий будинок на АДРЕСА_5 (том 1 а. с. 8-12).

Рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 квітня 2012 року № 995 та від 20 квітня 2017 року № 952 затверджено порядок і періодичність надання послуг з утримання будинків та прибудинкових території та встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і прибудинкових територій та їх структури (в тому числі і по будинку, що на АДРЕСА_5 (том 1 а. с. 180-198).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_1 (том 1 а. с. 34).

Згідно з оборотною відомістю по квартирі АДРЕСА_1 станом на 01 жовтня 2018 року з серпня 2011 року по вересень 2018 року існує заборгованість зі сплати комунальних послуг, а саме: 7 990,95 грн - заборгованість зі сплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території, 11 600,10 грн - заборгованість зі сплати електроенергії (том 1 а. с. 23-33).

Відповідно до довідки МКП "Управляюча компанія "Київська" від 01 листопада 2018 року № 6314 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (том 1 а. с. 22).

Згідно з актом від 13 травня 2006 року МКП «ЖЕК-8» встановило та опломбувало лічильник на електричну енергію ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 74).

В актах виконаних робіт в житловому будинку АДРЕСА_1 надано перелік проведених робіт по утриманню будинку (том 1 а. с. 90-114, 115-174, 221-242).

Актами про використану електричну енергію, в тому числі на АДРЕСА_5 , встановлено споживання електричної енергії з січня 2015 року по листопад 2018 року (том 2 а. с. 40-148).

У картці фактичної собівартості утримання будинку на АДРЕСА_1 , зазначено собівартість утримання будинку та те, що будинок знаходиться на обслуговуванні в МКП "Управляюча компанія "Київська" (том 2 а. с. 171-197).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мазура О. В. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам.

Згідно з пунктом сьомим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 липня 2011 року № 1666, від 28 вересня 2018 року № 1352 МКП "Управляюча компанія "Київська" (раніше МКП "ЖЕК № 16", МКП "ЖЕК № 15") обслуговує житловий будинок на АДРЕСА_5 . При цьому встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків зі сплати комунальних платежів, у результаті чого утворилася заборгованість за період з серпня 2011 року по 2018 рік.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 визнав свій борг за комунальні послуги, здійснюючи платежі з серпня 2011 року по 2018 рік. З огляду на зазначене суд вважав, що підстави для застосування строку позовної давності відповідно до вимог статей 257, 261 та 264 ЦК України відсутні.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що ОСОБА_1 , сплачуючи комунальні платежі, які неможливо визначити як сплата місячного боргу, визнавав борг перед МКП "Управляюча компанія "Київська", відтак положення ЦК України про застосування трирічного строку позовної давності не можуть застосовуватися з огляду на те, що на підставі частини першої статті 264 ЦК України позовна давність переривалася вчиненням платежу, тобто визнанням боргу.

Ураховуючи зазначене, судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми ЦК України щодо строку позовної давності, що свідчить про відсутність порушень норм процесуального права.

Щодо доводів касаційної скарги про безпідставне нарахування витрат за спожиту електроенергію на підставі показів загальнобудинкового лічильника, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що такі доводи є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки документів, які підтверджують введення в експлуатацію спеціальною обслуговуючою організацією лічильника електроенергії, що знаходиться у квартирі ОСОБА_1 , суду не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильних висновків щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки, що передували зверненню до суду, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що наявність заборгованості зі сплати комунальних платежів доведено при розгляді справи, відтак суди правильно застосували норми статті 625 ЦК України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року, у незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк