Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 136/1643/16-ц

провадження № 61-24827св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області, у складі судді

Кривенка Д. Т., від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів Луценка В. В., Денишенко Т. О.,

Берегового О. Ю., від 02 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 29 березня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, згідно якої отримав кредит у розмірі

2 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_2 підтвердив, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 31 серпня 2016 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем, у розмірі 11 000, 95 грн, яка складається з: 1 979, 93 грн заборгованості за кредитом, 5 750, 97 грн заборгованості по процентам, 2 270 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 500, 05 грн штрафу (процентна частина).

Враховуючи наведене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану заборгованість із ОСОБА_2

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня

2016 року в якості правонаступника ОСОБА_2 залучено його спадкоємця ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, не знав і не міг знати про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців позичальника протягом одного року з моменту невнесення чергового платежу за кредитним договором (26 вересня 2012 року). Позов пред`явлено до суду в жовтні 2016 року зі спливом більш як чотирьох років від вказаної дати, тобто з пропуском строку визначеного частиною третьої статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який є преклюзивним, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 березня 2017 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Строк вимоги за кредитним договором, укладеним 29 березня 2010 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» відповідає строку дії кредитної картки, який встановлено до червня 2015 року.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою 28 вересня

2016 року, тобто із пропуском строку звернення із вимогами до спадкоємців боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 136/1643/16-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 136/1643/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми та принципи процесуального права, а саме: рівність перед законом і судом (статті 5 ЦПК України 2004 року), змагальність сторін (частина третя статті 10 ЦПК України 2004 року), диспозитивність цивільного судочинства (частина перша статті 11 ЦПК України 2004 року), а також статті 60, 179, 212 ЦПК України.

Судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми частини третьої статті 1281 ЦК України та не застосовано норми статей 526, 527, 608, 629, 1216, 1218, 1282 ЦК України, які підлягають обов`язковому застосуванню.

АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про відкриття спадщини під час слухання справи в суді першої інстанції, після пред`явлення позову до суду, а тому позивачем строк для подання вимоги кредитора не пропущений.

Банк вважав, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 березня 2010 року

ОСОБА_2 звернувся із анкетою-заявою до АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, щодо щомісячного погашення кредиту та процентів за користування кредитом, належним чином не виконував.

Станом на 31 серпня 2016 року за кредитним договором від 29 березня

2010 року обліковується заборгованість у розмірі 11 000, 95 грн, яка

складається із: 1 979, 93 грн заборгованості за кредитом, 5 750, 97 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 270 грн заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи- 500 грн (фіксована частина) та 500, 05 грн (процентна складова).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 двоюрідний брат спадкодавця ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Порушення зобов`язання по сплаті обов`язкового платежу за кредитним договором допущено із 25 вересня 2012 року.

Строк дії кредитної картки ОСОБА_2 встановлено до червня 2015 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

У статті 527 ЦК України визначено, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що кредитним договором, укладеним 29 березня 2003 року між банком та ОСОБА_2 визначено строк кредитування до 30 червня 2015 року, що відповідає строку дії картки, тому саме від цієї дати, у відповідності до положення частини третьої

статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), слід обчислювати річний строк для пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, а пропуск встановленого частиною третьою статті 1281 ЦК України річного строку (який є преклюзивним) припиняє права кредитора щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Аналогічна норма права міститься й у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи Верховним Судом.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Із аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників сторони - фізичної особи, яка померла, можливо залучити у справу тільки у випадку, коли смерть такої особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому вказана норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК) є імперативною.

Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої

статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

На момент звернення із позовом до суду відповідач, який є фізичною особою, має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказане повністю відповідає висновкам про застосування норм права викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі№ 185/998/16-ц, провадження № 61-33766сво18.

Вказаний висновок також узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом АТ КБ «Приват Банк», яке пред`явило свої вимоги до померлої особи, а відкривши провадження у справі, суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 частини 205 ЦПК України 2004 року (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Апеляційний суд на вказане порушення норм процесуального права судом першої інстанції уваги не звернув та переглянув справу в апеляційному порядку по суті.

У розглядуваній справі після пред`явлення позову до померлої особи, районний суд хоча і залучив до участі у справі правонаступника

ОСОБА_2 , однак позивач АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємця із застосуванням норм спадкового права не заявляв.

У зв`язку з викладеним судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 березня

2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович