Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі Бондаренко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом 10.12.2018 року мотивуючи тим, що з 09.06.2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина знаходиться на утриманні та виховується нею одноособово, батько, відповідач у справі, ухиляється від утримання сина і добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, працездатний, інших осіб на утриманні не має. Вона доглядає за сином ОСОБА_4 до 3-х річного віку, тому також потребує матеріальної допомоги. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 3-х річного віку.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

31.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що частково може погодитися з позовними вимогами мотивуючи тим, що позивач надає неправдиву інформацію стосовно того, що він ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги добровільно не надає, оскільки він утримує дитину та щомісячно сплачує на утримання сина неменше 1000 грн., проте нещодавно позивач почала відмовлятися від отримання допомоги та припинила надавати йому можливість бачитися з дитиною та брати участь у його вихованні. 13 грудня 2018 року він втратив роботу та перебуває на обліку як безробітний в Ставищенській районній філії КОЦЗ. Він не має змоги додатково утримувати свою дружину, оскільки сам безробітний і не має стабільного доходу та заробітку. Разом з тим, враховуючи отримані кошти в якості допомоги при народженні дитини та майбутніх стягуваних аліментів і інших доходів, позивач не надає доказів суду стосовно того, що її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також, позивач є працездатною і негідно поводиться у шлюбних відносинах, вона постійно вчиняє та провокує конфлікти, чим і зруйнувала сімю та не надає йому можливості брати участь у вихованні сина та бачиться з ним. Отже, він вважає, що не повинен додатково утримувати дружину та просить в цій частині відмовити у позові. Просив позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на користь дружини на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття.

15.02.2019 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 09 лютого 2019 року на її адресу надійшла копія відзиву відповідача на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просить суд задовольнити позов частково, стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Вважає даний відзив необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами. Дійсно 09.06.2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 04.10.2018 року в них народився син ОСОБА_4. Вона дійсно працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Мілк лайн» на посаді апаратника пастеризації та охолодження молока у приймально-апаратному цеху з 23.08.2016 року (наказ про прийняття на роботу №37-к від 22.08.2016 року) та в період з 12.12.2018 року по теперішній час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (наказ №ММК/В-К-1140 від 03.12.2018 року). За даними довідки про місце проживання та склад сімї від 04.02.2019 року №422, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, проживають та зареєстровані вона та її син ОСОБА_3. Вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, з 01.11.2018 до 01.11.2021 року призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1), загальна сума доходу за період з 01.11.2018 року до 01.03.2019 року становить 3440,00 грн., тобто за чотири місяці. Вказане свідчить про те, що син перебуває на повному її утриманні, а відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання дитини та її. Сума отриманої нею допомоги не забезпечує в повній мірі належного рівня утримання, тобто не менше мінімального розміру, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». Відповідач серед іншого стверджує про те, що щомісячно сплачує кошти на утримання дитини в сумі не менше однієї тисячі гривень. Однак, вказане твердження відповідача не відповідає дійсності та не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем не надано. Відповідач не вказує точної суми коштів, які він нібито сплачує на утримання сина, оскільки такі кошти в сумі однієї тисячі гривень були сплачені лише одноразово. Також, відповідач зазначає про те, що вона відмовляється від отримання допомоги та не надає можливості бачитися з дитиною і брати участь у її вихованні, однак, таке твердження знову ж таки дійсності не відповідає, оскільки відповідач сам всебічно ухиляється як від утримання так і від зустрічі з дитиною, відтак, ухиляється і від її виховання. Твердження про те, що вона є працездатною і негідно поводиться в шлюбних відносинах, вчиняє та провокує конфлікти, чим зруйнувала сімю та не дає можливості відповідачу бачитися з дитиною також не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними та допустимими доказами. Той факт, що відповідач з 13 грудня 2018 року перебуває на обліку як безробітний в Ставищенській районній філії КОЦЗ на її думку не є належним та допустимим доказом того, що відповідач не має змоги належним чином брати участь в утриманні сина та дружини, оскільки, по-перше, є працездатним, по-друге - періодично виїжджає за кордон з метою отримання додаткових прибутків, по-третє - постановка на облік у філії центру зайнятості відповідачем є наслідком того, що він був повідомлений про її подальше звернення до суду із цим позовом, відтак, на її думку, це є діями, спрямованими на ухилення від утримання її та дитини та/або зведення такого утримання до мінімального розміру. Крім того, відповідач працює неофіційно, про що він їй сам стверджував у телефонному режимі при спілкуванні, змінює своє місце роботи. До того ж, відповідач не надає до суду доказів про свої доходи (довідки ДПІ, підприємства, де працював до звільнення, центру зайнятості тощо), що свідчить, на її думку, про те, що він має намір ухилитися від утримання її та сина або звести таке утримання до мінімуму. Також, слід звернути увагу на те, що саме відповідач постійно вчиняє та провокує конфлікти, про що свідчить її звернення до правоохоронних органів з цього питання, та стверджується талоном - повідомленням №83 від 25.01.2019 року Білоцерківського відділу поліції. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому просила заперечення ОСОБА_2, наведені у відзиві від 28 січня 2019 року на позов про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання відхилити, та подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

11.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення в яких зазначив, що він дійсно підтверджує, що позивач поводиться в шлюбних відносинах негідно, вчиняє та провокує конфлікти, чим зруйнувала сімю та не дає можливості йому бачитися з дитиною. Він з нею не бачився вже кілька місяців, проте вона все одно веде себе не гідно. Як вона стверджує сама у відповіді і він це підтверджує, позивач безпідставно звернулась до поліції з неправдивими звинуваченнями того що він нібито до неї приходив та погрожував. Таким чином, вона намагається перешкодити його намірам бачитися з дитиною та брати участь у вихованні сина. Також, така агресивна поведінка позивача змушує його відмовитися від особистої участі в судових засіданнях, оскільки він не любить конфліктів та не має наміру виясняти з нею відносини публічно, тому просив позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на користь дружини на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.06.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №558, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ОК №220376 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про народження Серії І-ОК №393391 (а.с.4). Позивач разом із сином зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 03.12.2018 року за № 8786 (а.с. 5).

Також, з матеріалів справи (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1, дійсно працює у ТОВ «Молочна компанія «МІЛК ЛАЙН» на посаді апаратника пастеризації та охолодження молока у приймально-апаратному цеху з 23.08.2016 року (наказ про прийняття на роботу №37-К від 22.08.2016 року) та в період з 25.07.2018 року по 11.12.2018 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці по вагітності та пологах, а з 12.12.2018 року по 02.10.2021 року буде знаходитись у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (наказ №ММК/В-К-1140 від 03.12.2018 року).

Як вбачається із довідки №439/10 від 11.02.2019 року (а.с.33) ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, з 01.11.2018 до 01.11.2021 року призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, загальна сума доходу за період з 01.11.2018 року до 01.03.2019 року становить 3 440,00 грн., отже щомісячна сума допомоги становить 860,00 грн.

Як вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області (а.с.11) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно довідки Державного центра зайнятості Ставищенської районної філії Київської області від 25.01.2019 року (а.с.19) ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний в Ставищенській районній філії КОЦЗ з 13.12.2018 року. Місце проживання (реєстрації): Київська область, Ставищенський район, с. Журавлиха, вул. Чапаєва, 87.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідач в підтвердження своєї добровільної сплати аліментів надав копію квитанції від 25.12.2018 року на суму 1021 грн. та копії квитанцій від 12.02.2019 року та від 25.02.2019 року на суму 1000 грн. (а.с.39-41), однак до суду не надано жодних доказів, про те, що між сторонами була досягнута добровільна домовленість відповідно до ст.ст. 181,187,189 СК України, а у разі неможливості досягнення між батьками угоди про добровільне відрахування (сплату) одним з них аліментів, кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу платника і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 181 СК України.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів так і після їх присудження, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в тому числі щодо оплати за навчання, на розвиток здібностей та лікування дитини.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, враховуючи, що позивач утримує сина одноособово, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, відповідач є здоровим та працездатним, іншим особам аліменти не сплачує, фактично проти стягнення аліментів на сина не заперечує, суд приходить до висновку, що позов в даній частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 84, 182-183 СК України, ст.ст. 12, 76 81, 206, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (21.12.1991 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) до ОСОБА_2 (25.05.1986 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7 (колишня Чапаєва), буд. 87 ), про стягнення аліментів на дитину та коштів на особсите утримання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.03.2019 року.

СуддяОСОБА_5