Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 607/13536/16-ц

провадження № 61-30329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року, ухвалене у складі суддів:

Загорського О. О., Щавурської Н. Б., Ткача З. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог позовом

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» 26 лютого 2015 року було укладено договір № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, на виконання якого було внесено 2 000 доларів США із процентною ставкою 5,5 процентів річних із строком залучення вкладу до 28 вересня 2015 року.

Після закінчення строку розміщення вкладу він звернувся до банку із вимогою про повернення коштів згідно договору, однак банк надав відповідь, що у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації в

ПАТ «Дельта Банк», операції щодо виплат за рахунками, відкритими на його ім`я, тимчасово обмежені.

Посилаючись на те, що його не було включено до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта банк», які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вказану суму вкладу не було повернуто, позивач просив визнати за ним право вкладника за договором № 010-19551-260215 банківського вкладу «Найкращий» у доларах США від 26 лютого 2015 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк» на суму 2 000 доларів США та право на відшкодування коштів за вказаним договором; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. включити його до загального реєстру вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором № 010-19551-260215 банківського вкладу «Найкращий» у доларах США від 26 лютого 2015 року на суму 2 000 доларів США; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити йому 2 000 доларів США банківського вкладу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 29 червня 2017 року, ухваленим у складі судді Братасюка В. М., позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 права вкладника за договором № 010-19551-260215 банківською вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, укладеного 26 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк», на суму 2 000 доларів США.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» включити ОСОБА_1 до загального (повного) реєстру вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі шляхом подання інформації до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зміни до загального (повного) реєстру вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з метою забезпечення виплати йому коштів за договором

№ 010-19551-260215 від 26 лютого 2015 року на суму 53 716 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом встановленим Національним банком України на 02 березня 2015 року, становить 2 000 доларів США.

Додатковим рішенням цього ж суду від 18 серпня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив того, що відповідач безпідставно визнав нікчемним договір № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий», що порушує права позивача на повернення вкладу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада

2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання нікчемним правочину № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», оскільки комісія з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», дійшла правильного висновку, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок позивача грошових сум від третьої особи не допускається, оскільки це призводить до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» договору № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США суперечить спеціальній процедурі відшкодування вкладів, що передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними у відповідних правовідносинах.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 адвокат Іващенко О. Ю., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 29 червня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 607/13536/16-ц передано судді- доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків апеляційного суду про наявність правових підстав вважати нікчемним договір

№ 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Заявник вказує, що відповідно до пункту 1.8 договору № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США сторони погодили, що грошові кошти на депозитний вклад вносяться особисто вкладником шляхом внесення готівки або шляхом перерахування коштів з власного поточного рахунку, і цей пункт не містить заборони щодо внесення коштів третіми особами. Крім того, судом не було ураховано, що після перерахунку коштів на депозитний рахунок, банк не вчинив жодних дій для визнання договору неукладеним, що свідчить про його погодження із порядком внесення коштів позивачем та правомірністю укладеного правочину.

Також заявник зазначив, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року у справі 607/16654/15-ц встановлено, що спірний договір банківського вкладу № 010-19551-260215 від 26 лютого

2015 року є дійсним, тому суди безпідставно вважали цей договір нікчемним.

Доводи особи, яка подали заперечення на касаційну скаргу

У поданому в лютому 2018 року відзиві на касаційну скаргу представник

ПАТ «Дельта Банк» - Коцюба Н . Я . вважала, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржене судове рішення ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства.

Просила врахувати, що кошти на вкладний рахунок ОСОБА_1 вносила третя особа ОСОБА_3 Позивач не надав підтвердження внесення ним коштів на його депозитний рахунок особисто, тоді як третя особа

ОСОБА_3 , яка здійснила переказ коштів на рахунок позивача, заявила до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» кредиторську вимогу, що свідчить про те, що кошти на вкладному рахунку належать не позивачу, а третій особі, яка здійснила їх переказ у іноземній валюті.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 26 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 010-19551-260215 строкового банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» в доларах США, на виконання умов якого було перераховано на депозитний рахунок № НОМЕР_1 відкритий позивачу 2 000 доларів США, строком дії до 28 березня 2015 року.

Пунктом 1.8 правочину передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами договору. У разі, якщо, в день укладення сторонами договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, договір вважається таким, що не був укладений.

Із платіжного доручення № 46489921 від 26 лютого 2015 року суди встановили, що кошти на рахунок ОСОБА_1 у сумі 2 000 доларів США, були внесені ОСОБА_3

Із довідки про наявність рахунків в ПАТ «Дельта Банк» № 402 від 09 вересня 2015 року апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 відкрито у ПАТ «Дельта Банк» рахунок № НОМЕР_2 у доларах США, на якому станом на 09 вересня 2015 року обліковувалось 3 000 доларів США, та рахунок № НОМЕР_1 у доларах США, на якому станом на 09 вересня 2015 року обліковувалось 2 000 доларів США.

Апеляційний суд встановив, що згідно з реєстром операцій, здійснених ОСОБА_3 на користь третіх осіб, останній перерахував 26 лютого 2015 року ОСОБА_4 5 000 доларів США, а ОСОБА_1 2 000 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо підстав розгляду справи за правилами цивільного судочинства

Матеріалами справи підтверджено, що у травні 2016 року для вирішення спору який виник із тих самих правовідносин ОСОБА_1 звертався до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду

від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Однак ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду

від 03 вересня 2016 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року скасовано, а провадження в адміністративній справі закрито.

Закриваючи провадження в адміністративній справі Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 листопада 2016 року відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, господарським судом зазначено, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдер проти Об`єднаного Королівства», рішення

від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права

(див. «Беллет проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року, Серія A,

№ 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на відмову адміністративного та господарського судів у розгляді по суті справи за позовом ОСОБА_1 , Касаційний цивільний суд дійшов висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства, оскільки в іншому випадку ОСОБА_1 взагалі буде позбавлений доступу до правосуддя.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановою Правління Національного банку України за 02 березня

2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким із

03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Згідно пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону ліквідація

банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України щодо регулювання таких правовідносинах.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, у випадках встановлених цим Законом.

Частиною другою статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів, вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Апеляційний суд встановив, що з метою дотримання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою Фонду було створено комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» (далі комісія), за результатами перевірки якої виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами, в тому числі і в договорі банківського вкладу, укладеному 26 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

Комісія дійшла до висновку, що умови договорів банківських вкладів, укладені між Банком та фізичними особами - клієнтами банку після 16 січня 2015 року включно, за якими кошти були зараховані від інших фізичних осіб, та операції за якими призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб є нікчемними.

Згідно з пунктом 1.8 договору банківського вкладу (депозиту)

№ 010-19551-260215 «Найкращий» зарахування вкладу на рахунок повинно здійснюватися з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку.

Відповідно до пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі - Правила), затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20 березня 2013 року

(з відповідними змінами) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до платіжного доручення № 46489921 від 26 лютого 2015 року грошові кошти в сумі 2 000 доларів США для вкладника ОСОБА_1 переказом поступили з рахунку ОСОБА_3 , тобто з порушенням пункту 1.8 договору банківського вкладу (депозиту) та пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у

ПАТ «Дельта Банк».

За таких обставин суд апеляційної інстанції врахувавши умови договору та вимоги правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», дійшов правильного висновку про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 010-19551-260215 «Найкращий», укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» 26 лютого 2015 року і як наслідок відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про відсутність правових підстав для визнання нікчемним цього договору є безпідставними, оскільки висновок апеляційного суду ґрунтується на вимогах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та матеріалах справи.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини неплатоспроможного банку є нікчемними у зв`язку з тим що банк уклав правочин (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не передбачених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Перерахування грошових коштів в іноземній валюті відбулося з поточного рахунку однієї фізичної особи - ОСОБА_3 на вкладний рахунок іншої фізичної особи - ОСОБА_1 у період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою було запроваджено обмеження в діяльності банку, зокрема заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

ОСОБА_3 заявив кредиторську вимогу до Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк», а тому переказ ним грошових коштів з свого рахунку на вкладний рахунок ОСОБА_1 надає йому непередбачені законодавством та внутрішніми документами банку пільги та призводить до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є підставою для визнання укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозиту), нікчемним.

Посилання позивача на те, що умови договору банківського вкладу

№ 010-19551-260215 не містять заборони про зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, а відтак позивач є вкладником та має право на повернення вкладу є безпідставними та суперечать вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 червня 2018 року у подібній справі № 598/1704/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії.

Посилання скаржника на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року у справі № 607/16654/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дійсним договору банківського вкладу № 010-19551-260215 не можуть бути прийняті касаційним судом, оскільки постановою Верховного Суду від 23 січня

2019 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року у справі

№ 607/16654/15-ц і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дійсним договору банківського вкладу.

Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд виконав свій обов`язок, визначений процесуальним законом (статті 212, 213, 303 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи), повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Згідно статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є.В.Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович