ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3902/19 Справа № 212/8623/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадженнябез повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2019 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 11 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»(надалі - ПрАТ«Суха Балка» ), про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу майже 25 років працював на різних посадах у шкідливих умовах виробничого середовища на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього професійного захворювання та втрати 30% професійної працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає фізичний біль та моральні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 55230 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ«Суха Балка» 30000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 30000,00 грн. до 55230,00 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано глибину моральних страждань та фізичного болю, які щоденно зазнає позивач. Розмір моральної шкоди визначений судом не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з пропрацював на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка» з 10 жовтня 1990 року по 14 квітня 2015 року підземним гірничим робітником, підземним механіком дільниці, підземним начальником дільниці на шахті "Ювілейна", 14 квітня 2015 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу "Про наявність професійного характеру захворювання" № 085 від 15.01.2015 року, позивачу встановлено діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-першого-другого ступеня ХОЗЛ.

12.03.2015 року на підприємстві ПАТ "Євраз Суха Балка", правонаступником якого є ПрАТ "Суха Балка", проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Професійне захворювання є тривалий час роботи в умовах впливу шкідливих факторів.

За висновком МСЕК від 27 квітня 2015 року серії НОМЕР_1 позивачу було первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу "Про наявність професійного характеру захворювання" № 175 від 01.02.2018 року, позивачу підвищено стадію професійного захворювання ХОЗЛ та встановлено діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група С. ЛН-другого-третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК-першого ступеня.

За висновком МСЕК від 06 березня 2018 року серії НОМЕР_2 позивачу було повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ та третя група інвалідності, з наступним переоглядом 01.02.2019 року.

Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці підземного головного механіка шахти за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості(дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським НДІ промислової медицини в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,5 при гранично допустимій 2,0, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12 березня 2015 року.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом першої інстанції розміром компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням та дотриманням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров'я, в результаті професійного захворювання, судом врахований, як первинний розмір втрати працездатності -15%, так і подальше погіршення стану здоров'я позивача та збільшення втрати працездатності до 30% та встановлення інвалідності 3 групи. Враховано час роботи позивача на підприємстві відповідача у шкідливих умовах виробничого середовища майже 25 років. Враховано ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги, представника позивача про занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди виваженим, обґрунтованим, співмірним із завданою шкодою.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: