Справа № 545/2196/19
Провадження № 2/545/1116/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Потетій А.Г.,

за участю секретаря Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, третя особа Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_2 , з якою останній перебував у шлюбі з 28.06.1974 року. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про укладення шлюбу.

Для оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця першої черги, 05.03.2019 року позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори. Під час оформлення спадщини, а саме 29.08.2019 року, позивачу стало відомо у нотаріуса про те, що на будинок у АДРЕСА_1 , Полтавського р АДРЕСА_2 , та на все нерухоме майно, яке належало його дружині, накладено арешт.

На момент смерті обсяг спадкового нерухомого майна, яке належало його дружині складається з : житлового будинку з надвірними побудовами та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, розташованих у АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номером обтяження 9037683, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження заступника начальника ВДВС Полтавського РУЮ - Лазоренко О.М. у виконавчому провадженні № 14652222 від 09.09.2009, у зв`язку з виконанням виконавчого листа № 2- 755 від 16.06.2009 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави на підставі рішення цього ж суду від 27.05.2009 року.

29.08.2019 року позивач звернувся до Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про зняття арешту на житловий будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, розташованих у АДРЕСА_2 . Від Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області отримав відповідь, з якої вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 14652222 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Полтави 16.06.2009 № 2 - 755, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» заборгованості у сумі 16 758, 13 грн.

27.10.2009 державним виконавцем винесено постанову, про закінчення виконавчого провадження, керуючись п. 10 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція). Вищевказаний виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання 13.05.2011 року ВП № 26669912, по якому державним виконавцем 21.11.2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Матеріали виконавчого провадження та постанова про арешт майна не збереглись, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Роз`яснено, що для зняття арешту з майна боржника, необхідно звернутися до суду.

Після отримання відповіді з Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявами про видачу копій судових рішень.

З отриманих копій документів, позивачу стало відомо, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2009 р. (справа №2-755/09) стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ВАТ "Морський транспортний банк" заборгованість в сумі 16 554 грн. 09 коп. та судові витрати в розмірі - 204 грн. 04 коп., а всього 16 758 грн. 13 коп. Із вказаного рішення, його померла дружина - ОСОБА_2 у вказаному спорі виступала як поручитель основного боржника - ОСОБА_4 .

У зв`язку із пред`явленням до виконання виконавчого листа № 2- 755/09, з дружини позивача - ОСОБА_2 щомісячно стягувалися кошти на користь ВАТ «Морський транспортний банк», оскільки вона постійно мала офіційний дохід, одержувала заробітну плату, а потім пенсійні виплати, з яких проводилися примусові стягнення частини коштів на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2019 року.

Внаслідок здійснення виконання його дружиною як поручителем кредитної заборгованості боржника ОСОБА_4 перед ВАТ «Морський транспортний банк» по кредитному договору № 00507/КР від 07.02.2008 року, його померла дружина звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ПАТ «Марфін Банк» в особі філії ПАТ «Марфін Банк» у м. Полтаві про стягнення коштів у порядку регресу. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2011 року позовні вимоги задоволено.

Саме цим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави встановлений той факт, що 07.02.2008 року між ВАТ «Морський транспортний Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 00507/ЯР відповідно до якого, Банк надав останній кредит у сумі 20 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 05.02.2010 р. Крім того, одночасно із укладення кредитного договору між ОСОБА_2 та Банком був укладений договір поруки відповідно до якого, ОСОБА_2 зобов`язувалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_4 зобов`язань за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2011 року також встановлено, що згідно повідомлення ПАТ «Марфін Банк» в особі філії ПАТ «Марфін Банк», за боржника за кредитним договором № 00507/ЫР ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , поручителя, який виконав зобов`язання, в рахунок погашення кредитної заборгованості, було стягнуто 6 727,90 грн. Отже суд, встановивши вказані обставини, прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 6 727 (шість тисяч сімсот двадцять сім ) грн. 90 коп. в порядку регресу.

У відповідності до ст.ст. 607,608 ЦК України, у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), а також сутності поруки як особистого зобов`язання відповідати за належне виконання основного зобов`язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Тобто договір поруки не відноситься до такого типу договорів, що може успадковуватися і припиняє свою дію в момент смерті поручителя. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно нерозривно пов`язано з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Отже, зобов`язання дружини позивача як поручителя, припинилися в момент її смерті та відповідно до норм чинного законодавства, вказаний договір поруки не підлягає подальшому виконаю, тобто є припиненим.

Збереження накладеного арешту на майно померлої ОСОБА_2 є безпідставним та перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав.

Отже, підстави для подальшого існування обтяження у вигляді арешту майна, що належало ОСОБА_7 , накладеного постановою заступника начальника ВДВС Полтавського РУЮ Лазоренко О.М. про арешт майна на все нерухоме майно від 09.09.2009 у виконавчому провадженні №14652222, при виконанні виконавчого листа №2-755, виданого 16.06.2009 року Ленінським районним судом м. Полтави, відсутні.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з`явився надавши суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність, та не висловили заперечень проти позову.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» в судове засідання не з`явився, надавши до суду пояснення до позову, в яких прохав відмовити в задоволенні позову.

В своїх поясненнях посилалися на те, що07.02.2008 між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» в особі Філії ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» у м. Полтаві та ОСОБА_4 (Позичальником) був укладений кредитний договір № 00507/КР згідно з яким 1 > Позичальнику було надано кредит у сумі 20 000,00 гривень терміном погашення по 05 лютого 2010 року включно зі сплатою у валюті кредиту 27,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 00507/КР від 07.02.2008 було укладено договори поруки:

- № 00584rP від 07.02,2008 року, укладений між ВАТ «МОРСЬКИЙ

ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» в особі Філії ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» у м. Полтаві та ОСОБА_5 ;

- № 00585 rP від 07.02.2008 року, укладений між ВАТ «МОРСЬКИЙ

ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» в особі Філії ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» у м. Полтаві та ОСОБА_2 :

- № 00586 rP від 07.02.2008 року, укладений між ВАТ «МОРСЬКИЙ

ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» в особі Філії ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» у м. Полтаві та ОСОБА_6 , відповідно до яких Поручителі відповідають перед Кредитором по зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які у відповідності із чинним законодавством може бути звернене стягнення.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Так, у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків Банк був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором і рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2009 позовні вимоги Банку були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 солідарно на користь ВАТ «Морський Транспортний Банку» заборгованість в сумі 16 554,09 грн. та судові витрати в розмірі 204,04 грн., а всього 16 758,13 грн.

На підставі зазначеного судового рішення було отримано виконавчі листи, в тому числі й щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , який був переданий до відділу ДВС для примусового виконання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина - ОСОБА_2 померла і він позбавлений оформити спадщину, оскільки на будинок у АДРЕСА_2 накладено арешт.

При цьому також зазначає, що ОСОБА_2 було погашено заборгованість в повному обсязі.

Проте, зазначене не відповідає дійсності, оскільки заборгованість в повному обсязі погашена не була і при цьому, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2011 було встановлено факт погашення лише 6 727,90 грн. в порядку регресу з ОСОБА_4 , тоді як заборгованість за кредитним договором складала 16 554,09 грн.

Станом на сьогоднішній день заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ «МТБ Банк» складає 5 627,62 грн. по тілу кредиту на підтвердження чого надали довідку.

Тобто фактично рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2009 не виконане в повному обсязі.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

В свою чергу, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування від 03.07.2018 № 2478-УІІІ було внесено зміни до ст. 1297 ЦК України.

Так, відповідно до положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до розділу II Закону «Прикінцеві та перехідні положення», цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Таким чином на спадкоємців покладено обов`язок звернутися до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в разі їх наявності.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва НОМЕР_1 про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_2 , з якою останній перебував у шлюбі з 28.06.1974 року. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про укладення шлюбу.

Для оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця першої черги, 05.03.2019 року позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори. Під час оформлення спадщини, а саме 29.08.2019 року, позивачу стало відомо у нотаріуса про те, що на будинок у АДРЕСА_1 , Полтавського р АДРЕСА_2 , та на все нерухоме майно, яке належало його дружині, накладено арешт.

На момент смерті обсяг спадкового нерухомого майна, яке належало дружині позивача складається з : житлового будинку з надвірними побудовами та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, розташованих у АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номером обтяження 9037683, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження заступника начальника ВДВС Полтавського РУЮ - Лазоренко О.М. у виконавчому провадженні №14652222 від 09.09.2009, у зв`язку з виконанням виконавчого листа № 2- 755 від 16.06.2009 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави на підставі рішення цього ж суду від 27.05.2009 року.

29.08.2019 року позивач звернувся до Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про зняття арешту на житловий будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, розташованих у АДРЕСА_2 . Від Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області отримав відповідь, з якої вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 14652222 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Полтави 16.06.2009 № 2 - 755, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» заборгованості у сумі 16 758, 13 грн.

27.10.2009року державним виконавцем винесено постанову, про закінчення виконавчого провадження, керуючись п. 10 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція). Вищевказаний виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання 13.05.2011 року ВП № 26669912, по якому державним виконавцем 21.11.2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Матеріали виконавчого провадження та постанова про арешт майна не збереглись, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Роз`яснено, що для зняття арешту з майна боржника, необхідно звернутися до суду.

Після отримання відповіді з Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявами про видачу копій судових рішень.

З отриманих копій документів, позивачу стало відомо, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2009 р. (справа №2-755/09) стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ВАТ "Морський транспортний банк" заборгованість в сумі 16 554 грн. 09 коп. та судові витрати в розмірі - 204 грн. 04 коп., а всього 16 758 грн. 13 коп. Із вказаного рішення, його померла дружина - ОСОБА_2 у вказаному спорі виступала як поручитель основного боржника - ОСОБА_4 .

У зв`язку із пред`явленням до виконання виконавчого листа № 2- 755/09, з дружини позивача - ОСОБА_2 щомісячно стягувалися кошти на користь ВАТ «Морський транспортний банк», оскільки вона постійно мала офіційний дохід, одержувала заробітну плату, а потім пенсійні виплати, з яких проводилися примусові стягнення частини коштів на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2019 року.

Внаслідок здійснення виконання його дружиною як поручителем кредитної заборгованості боржника ОСОБА_4 перед ВАТ «Морський транспортний банк» по кредитному договору № 00507/КР від 07.02.2008 року, його померла дружина зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ПАТ «Марфін Банк» в особі філії ПАТ «Марфін Банк» у м. Полтаві про стягнення коштів у порядку регресу. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2011 року позовні вимоги задоволено.

Саме цим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави встановлений той факт, що 07.02.2008 року між ВАТ «Морський транспортний Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 00507/ЯР відповідно до якого, Банк надав останній кредит у сумі 20 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 05.02.2010 р. Крім того, одночасно із укладення кредитного договору між ОСОБА_2 та Банком був укладений договір поруки відповідно до якого, ОСОБА_2 зобов`язувалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_4 зобов`язань за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2011 року також встановлено, що згідно повідомлення ПАТ «Марфін Банк» в особі філії ПАТ «Марфін Банк», за боржника за кредитним договором ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , поручителя, який виконав зобов`язання, в рахунок погашення кредитної заборгованості, було стягнуто 6 727,90 грн. Отже суд, встановивши вказані обставини, прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 6 727 (шість тисяч сімсот двадцять сім ) грн. 90 коп. в порядку регресу.

У відповідності до ст.ст. 607,608 ЦК України, у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), а також сутності поруки як особистого зобов`язання відповідати за належне виконання основного зобов`язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Тобто договір поруки не відноситься до такого типу договорів, що може успадковуватися і припиняє свою дію в момент смерті поручителя. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно нерозривно пов`язано з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Отже, зобов`язання дружини позивача як поручителя, припинилися в момент її смерті та відповідно до норм чинного законодавства, вказаний договір поруки не підлягає подальшому виконаю, тобто є припиненим.

Збереження накладеного арешту на майно померлої ОСОБА_2 є безпідставним та перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав.

Отже, підстави для подальшого існування обтяження у вигляді арешту майна, що належало ОСОБА_7 , накладеного постановою заступника начальника ВДВС Полтавського РУЮ Лазоренко О.М. про арешт майна на все нерухоме майно від 09.09.2009 у виконавчому провадженні №14652222, при виконанні виконавчого листа №2-755, виданого 16.06.2009 року Ленінським районним судом м. Полтави, відсутні.

Також приймаючи рішення суд враховує ту обставину що згідно відповіді від 30.08.2019 року № 15650 в провадженні Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відсутнє виконавче провадження за яким було накладено арешт на майно , що є предметом позову оскільки наявна постанова державного виконавця від 27.10.2009 року про закінчення провадження.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

За правилами ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту), державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Державний виконавець зобов`язаний подбати про забезпечення умов реалізації майна боржника, які не ущімлюють його законних інтересів.

Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує права позивача.

Виходячи з вище викладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту накладеного на майно, порушується право позивача на володіння та розпорядження власним майном. Крім того, судом встановлено, що підстав для продовження обтяження на майно не має, оскільки фактично боржником померлою дружиною позивача виконано всі боргові зобов`язання, що підтверджується відповідним рішенням Ленінського районного суду м.Полтава від 01.12.2011 року, та відсутнє виконавче провадження у зв`язку з винесенням постанови від 27.10.2009 року державним виконавцем про його закінчення а тому позов підлягає до задоволення .

Питання щодо судових витрат підлягає вирішення відповідно ст.. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного суд вважає позові таким , що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 237, 263-265, 268 ЦПК України, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, а саме - житлового будинку з надвірними побудовами та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, розташованих у АДРЕСА_2 , що належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був накладений постановою заступника начальника ВДВС Полтавського районного управління юстиції Лазаренко О.М. у виконавчому провадженні № 14652222 за виконавчим листом № 2-755, виданим 16.06.2009 року про примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2009 року

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій