Справа № 201/3820/19
Провадження № 2/201/2070/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 жовтня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору від 04.07.2017р., стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 29.03.2019р. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 , в якій просила розірвати договір від 04.07.2017р., стягнути грошові кошти та відшкодувати моральну шкоду (а.с. № 2-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.04.2019р. позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 17).

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що 04.07.2017р. між нею та відповідачкою був укладений договір № ВZ-004, згідно якого позивачка замовила, а відповідачка зобов`язалася організувати передачу у власність ПВХ конструкції за цінами виконавця.

Відповідно до умов договору, позивачка оплатила завдаток у розмірі 3500 грн., ще підлягала сплаті сума у розмірі 14500 грн., на яку вона оформила кредитний договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від 04.07.2017р. та частинами оплачувала покупку. Позивачкою умови договору було виконано в повному обсязі та сплачено кошти в розмірі 18000 грн., а відповідачем умови договору щодо передачі у власність ПВХ конструкції не було виконано. На підставі викладеного та посилаючись на норми ст. 611 ЦК України, ЗУ « Про захист прав споживачів» просила розірвати договір від 04.07.2017р., стягнути грошові кошти та відшкодувати моральну шкоду.

В судове засідання 07.10.2019р. позивачка надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала (а.с. № 33).

Відповідачка в судові засідання, призначені на 06.06.2019р. та 07.10.2019р., двічі поспіль не з`явилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою, яка підтверджується витягом з державної реєстрації фізичних осіб підприємців (а.с. № 14-16). Крім того, про дату, місце і час розгляду справи відповідачка була повідомлена і за адресою, яка вказана була останноью в договорі, як місце знаходження ФОП. Двічі суду поверталися конверти з обох адрес з позначками «вибув або не проживає»(а.с. № 21,23,28,30).

Додатково, про дату судового засідання 07.10.2019р. відповідачка була повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 32).

З урахуванням положень п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином про дату та час слухання справи.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

04.07.2017р. між позивачкою та відповідачкою був укладений договір № BZ -004. Відповідно до умов даного договору позивачка замовила, а відповідачка зобов`язалася організувати передачу у власність ПВХ конструкції за цінами виконавця. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору, вартість виробів складає 18000 грн., задаток 3500грн., борг до передачі у власність 14500грн. (а.с. № 6).

Згідно рахунку-фактуру від 04.07.2017р. загальна сума, що підлягає оплаті ФОП ОСОБА_2 . складала 14500 грн.(а.с. № 35).

Задля погашення боргу до передачі у власність ПВХ конструкції, а саме 14500 грн., позивачкою було укладено кредитний договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від 04.07.2017р., що підтверджується випискою по картці і додатковим рахунком договору (а.с. № 7-8), з яких вбачається, що позивачкою у період з травня 2017р. по грудень 2017р. щомісячно були внесені платежі за покупку у ФОП ОСОБА_2 .

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.12.2018р. у позивачки заборгованість по кредитному договору № 6717 від 04.07.2017р. відсутня. Дата закриття кредиту 04.12.2017р. (а.с. № 9).

Позивачкою умови договору було виконано та сплачено вартість виробів у розмірі 18000 грн.

На порушення умов п.3.2. договору від 04.07.2017р., який встановлює виготовлення виробів на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору, відповідачка не виконала умови договору та не передала у власність ПВХ конструкції.

Як вбачається з п.4 спірного договору, зміни вартості договору або його розірвання фіксуються шляхом направлення замовнику повідомлення.

Так, повідомлення про розірвання договору та повернення грошових коштів, відповідачкою було отримано 08.05.2018р., що підтверджується відміткою секретаря на заяві позивачки від 07.05.2018р. (а.с. № 12).

Станом на день звернення до суду відповідачкою так і не було виконано умови договору, доказів які б свідчили про доставку ПВХ конструкцій, відповідачкою не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунку із споживачем проводяться, виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору, в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідачкою не передано товар за отриманою оплатою у встановлений договором строк, тобто не виконано взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що порушено істотні умови укладеного договору.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору від 04.07.2017р. та стягнення грошових коштів у розмірі 18000грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині суд вважає, що позовні вимоги також підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови ВСУ « Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкоду слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичні особі незаконними діями, або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, моральні страждання позивачки, спричинені внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання за договором тривалий час, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд погоджується з визначеним розміром моральної шкоди позивачки та оцінює розмір заподіяної моральної шкоди в 500 грн.

Задовольняючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, судом враховані й ті обставини, що задля своєчасного виконання умов укладеного договору зі своєї сторони, позивачка була вимушена укласти кредитний договір, який до речі, нею виконаний у строк (а.с. № 7, 8, 9).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідності до ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а також те, що позивачка була звільнена від сплати судових витрат на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40коп. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для позовної заяви майнового характеру, поданою фізичною особою ставка судового збору складає - 1,0 відсотка ціни позову, але не менше 768грн.40коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 11,13, 15, 16, 526, 610, 611, 629, 651, ЦК України, Постановою пленуму ВСУ « Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р., Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279, ч.1 ст. 280 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору від 04.07.2017р., стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Договір № BZ-004 від 04.07.2017р., укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 - розірвати.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені з а договором № BZ-004 від 04.07.2017р. в розмірі 18000 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.