ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 636/3203/18

Провадження № 22-ц/818/1729/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Бровченка І.О.

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - відділ опіки і піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області,

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року в складі судді Ковригіна О.С., -

встановив :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні доньки шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватися із донькою у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00; два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на сьогоднішній день сторони проживають окремо, спільного побуту не мають. Дитина постійно проживає разом з відповідачем, а також з моменту розірвання шлюбу і до цього часу вона чинить перешкоди спілкуванню позивача з дитиною. На спроби позивача домовитися про час, коли він зможе спілкуватися з дитиною, відповідач не реагує.

Вказує на те, що бажає брати участь у вихованні своєї дитини та бути частиною її життя, але через протиріччя з відповідачем такої можливості не має. При цьому жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з донькою, спричинить тому шкоду, не існує. Позивач є фізично та психічно здоровою людиною, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. У зв'язку з чим ним було прийнято рішення про звернення до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, шляхом встановлення прийнятного порядку участі у вихованні дитини.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини задоволено частково.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3, встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00, два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що позивачем не доведено перешкоджання у спілкуванні з дитиною, відповідні докази в обґрунтування позовних вимог не надано та судом не встановлено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди, рішення органу опіки та піклування приймається на підставі вивчення умов життя батьків та інших обставин, що мають істотне значення, прийняте рішення є обов'язковим для батьків. У випадку чинення перешкод того з батьків з ким проживає дитина тому, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказує на те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв'язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивача, як батька, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

Апелянт зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам закону, з огляду на те, що не вирішено питання щодо порядку спілкування в позасудовому порядку, не прийнято до уваги висновку органу опіки та піклування, не досліджено надані відповідачем документи, не з'ясовано всіх обставин у справі, не дотримано порядку ухвалення заочного розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки і піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки і піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 10 хв. 05 березня 2019 року.

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на ст. ст. 77, 89 ЦПК України, положення Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 150, 155, 157, 158, 159 СК України, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, про що виконавчий комітет Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області в книзі реєстрації народжень 15 липня 2013 року зроблено актовий запис № 19, та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 вересня 2013 року по справі № 636/3799/13ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 червня 2015 року по справі № 636/1343/15ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матір'ю ОСОБА_2, після розірвання шлюбу між батьками - сторонами по справі.

Згідно витягу з протоколу № 7 від 10 жовтня 2018 року орган опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області на засіданні органу опіки та піклування було розглянуте питання про затвердження висновку про недоцільність встановлення порядку участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Членами комісії прийняте рішення про надання висновку про недоцільність встановлення порядку спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 в зв'язку з невідповідністю такого порядку інтересам дитини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря, кардіолога і невролога, діагноз вроджена вада серця - вторинний ДМПП, ММД з синдромом двосторонньої недостатності.

Сторони по справі не дійшли згоди щодо участі у вихованні спільної дитини між ними виникають протиріччя, що перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 в порушення вимог ст. ст. 153, 157 СК України чинить перешкоди у спілкування доньки із батьком. Водночас батько ОСОБА_1 виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею, висновок органу опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про недоцільність встановлення порядку спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 не містить будь-якої інформації про не відповідність такого графіку інтересам дитини, а тому суд не погодився з цим висновком.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача на спілкування з дитиною мають бути захищені у обраний спосіб, що відповідає допущеному порушенню, дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини частково, усунення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безперешкодно спілкуватися у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00; два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду в частині необхідності задоволення позову частково, так як суд обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.141, 159 СК України правильно дійшов до висновку щодо рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, а також щодо усунення перешкод у реалізації цих прав позивача, в тому числі шляхом визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, спілкуванні з нею.

Разом із тим, з обраним рішенням суду першої інстанції способом та порядком участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з неповнотою з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до наданої директором Чкаловського НВК, вихователем групи та практичним психологом, характеристики вихованки групи № 9 дошкільного підрозділу Чкаловського навчально - виховного комплекс ОСОБА_3, ОСОБА_3 відвідує дошкільний підрозділ з 02 вересня 2015 року, систематично, дитина допитлива, любить активні ігри, кмітлива, весела, відповідальна, добре контактує з однолітками та дорослими групи. (а.с. 40).

Відповідно до характеристики з місця роботи, ОСОБА_1 характеризується позитивно, проявив себе технічно грамотним спеціалістом, дисциплінований, вміє працювати та знаходити спільну мову з колегами, користується авторитетом та повагою в колективі, завдання виконує своєчасно, постійно підвищує свій рівень знань, дисциплінарних стягнень не має. (а.с. 5).

Крім того, мати ОСОБА_2 не заперечувала та як сама пояснила, що батько ОСОБА_1 проявляв інтерес до дитини, відвідував з нею різні дитячі місця, театри, майданчики тощо.

Таким чином, доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про те, спілкування батька з донькою, могло б перешкодити нормальному розвитку дитини, судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Суд вважає, що спілкування батька з донькою, участь у її вихованні не лише не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, а і буде сприяти нормальному розвитку та вихованню дитини, оскільки участь батька у вихованні дитини є важливим і необхідним.

Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради від 17.10.2018 року № 1161, про недоцільність встановлення порядку участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради вважає за недоцільне встановити такий порядок участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3, а саме: по наступним дням: понеділок, середа, п'ятниця щонеділі з 17.00 до 20.00 та на вихідні; два рази на рік два тижня на оздоровлення дитини та на день народження на цілий день у зв'язку з невідповідністю такого порядку інтересам дитини. (а.с. 19-22).

Разом із тим, при вирішенні справи, судом першої інстанції не прийнято такий висновок та залишилось поза увагою висновок щодо недоцільності встановлення такого порядку участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3, а саме: по наступним дням: понеділок, середа, п'ятниця щонеділі з 17.00 до 20.00 та на вихідні у зв'язку з невідповідністю такого порядку інтересам дитини.

Вирішальне значення для цього має з'ясування питання, чи не зашкодить такий спосіб інтересам дитини.

За таких обставин не можна вважати законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку його участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00; два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини.

Апеляційний суд не може погодитися з вимогою позивача про надання йому можливості безперешкодно спілкуватися у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00; два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини, оскільки це буде суперечити передбаченій ст.141 СК України рівності прав батьків.

З метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з донькою має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю, а саме: І та ІІІ суботу кожного місяця з 10.00 до 13.00 години та ІІ, ІV неділю кожного місяця з 10.00 до 13.00 години.

Враховуючи викладене, встановлюючи порядок спілкування з дитиною, суд апеляційної інстанції виходить з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість спілкування доньки з батьком, чи можуть шкодити інтересам дитини, наявності особливих умов при визначенні порядку спілкування, не встановлено, ОСОБА_1 має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, враховує інтереси дитини, і те, що виховання дітей, участь у піклуванні про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком кожного з батьків, а також висновок щодо недоцільності встановлення такого порядку участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3, а саме: по наступним дням: понеділок, середа, п'ятниця щонеділі з 17.00 до 20.00 та на вихідні; два рази на рік два тижня на оздоровлення дитини та на день народження на цілий день у зв'язку з невідповідністю такого порядку інтересам дитини.

Відмовляючи у тривалому спілкуванні з донькою, суд враховує малий вік дитини і факт її проживання та спілкування виключно із матір'ю, відсутності доказів наявності у позивача житлового приміщення (власного чи на умовах передбаченої законом та договором оренди) з належними житлово-побутовими умовами, які б забезпечили потреби дитини, а також будь-яких посилань з приводу оздоровлення дитини з урахуванням її стану здоров'я.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вимоги позивача про усунення створених відповідачкою перешкод у здійсненні ним батьківських прав та обов'язків щодо виховання та спілкуванні з дитиною підлягають задоволенню частково, проте бажаний ним спосіб такої участі та встановлений судом першої інстанції графік побачень з дитиною не в повній мірі відповідає інтересам дитини і підлягає задоволенню з певними обмеженнями.

Колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Виходячи з меж розумного балансу дотримання інтересів обох сторін і, перш за все, інтересів дитини, з необхідності дотримання рівності прав батьків у наданні їм часу на спілкування з дітьми, право на участь у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки і піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування необхідно задовольнити частково, визначивши порядок участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 наступним чином: І та ІІІ суботу кожного місяця з 10.00 до 13.00 години та ІІ, ІV неділю кожного місяця з 10.00 до 13.00 години, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання порядку ухвалення заочного рішення у справі суд не приймає, оскільки суд розглянув справу згідно порядку заочного розгляду справи, положень ст. 280 - 289 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) слід стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 528 грн. 60 коп. у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки і піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування - задовольнити частково.

Встановити порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: І та ІІІ суботу кожного місяця з 10.00 до 13.00 години, та ІІ, ІV неділю кожного місяця з 10.00 до 13.00 години.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 528 грн. 60 коп. у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова