Номер провадження: 22-ц/813/1252/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11575/16-ц

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивачі - 1) ОСОБА_1 , 2) Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФОРІНТ»,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з власної ініціативи питання про витребування доказів,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати від ОСОБА_2 на його користь підвальне приміщення, загальною площею - 126,8 кв. м. , яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 (далі - Підвальне приміщення).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу від 26.07.2007 р. він придбав у ОСОБА_3 . вищевказане підвальне приміщення. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в реєстрі правочинів.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.07.2007 року він уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, за яким передав в іпотеку підвальне приміщення.

ОСОБА_2 незаконно, без його відома заволоділа підвальним приміщенням. При укладенні договору купівлі-продажу, за яким вона стала власником підвального приміщення, не було перевірено знаходження підвального приміщення у власності інших осіб. ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року, йому було відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_3 .. Таким чином, він є законним власником спірного підвального приміщення, має право на захист свого порушеного права (Т. 1, а. с .1 - 2).

У жовтні 2016 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/15-43/07-391 від 26.07.2007 року (далі - Кредитний договір) у загальному розмірі - 349 407,77 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - підвальне приміщення, загальною площею - 126,8 кв. м. , яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 ( далі - Підвальне приміщення).

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що за кредитним договором від 26.07.2007 року ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у сумі - 145 000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі - 12,5%, строком - до 23..07.2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.07.2007 року Банк уклав із ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким в іпотеку передано підвальне приміщення.

Позичальник тривалий час не виконувались умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті процентів, у зв`язку з чим станом на 14.09.2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі - 349 407,77 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 139 413,49 доларів США; - заборгованість за процентами 139 754,12 доларів США; - пеня по кредиту 18 238,21 долара США; - пеня по відсоткам - 52 001,95 доларів США.

Внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором Банк набув право звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Договір купівлі-продажу підвального приміщення, укладений 26.07.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є чинним (зареєстрований в реєстрі правочинів згідно витягу № 4350070 від 26.07.2007 року. Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано в електронному реєстрі прав власності, про що свідчить штамп на договорі від 21.02.2008 року). Вказане підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року.

Хоча підвальне приміщення фактично знаходиться у володінні ОСОБА_2 , право власності ОСОБА_1 на підвальне приміщення є чинним (Т. 1, а. с. 71 - 73).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2016 року вищезазначений позов Банку об`єднано в одне провадження з вищевказаним позовом ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (Т. 1, а. с. 109 - 109 зворотна сторона).

У грудні 2016 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов Банку, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 26.07.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий № 2546, предметом іпотеки за яким є - підвальне приміщення, загальною площею - 126,8 кв. м. , яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 (далі - Підвальне приміщення).

ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні вимоги тим, що підвальне приміщення належало територіальній громаді м. Одеси, яким вона користується на підставі договору оренди від 13.12.2004 року. За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20.10.2010 року, реєстровий № 3852, вона викупила підвальне приміщення у територіальної громади. Право власності продавця при укладенні договору купівлі-продажу було підтверджено Свідоцтвом про право власності на нежилі підвальні приміщення серії ЯЯЯ № 987443 , виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.09.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 04.08.2005 року № 389. Право власності територіальної громади м. Одеси на підвальне приміщення було зареєстровано в ОМБТІ 29.09.2006 року. При укладені договору купівлі-продажу ніяких зареєстрованих обтяжень щодо іпотеки не було.

Крім того, попереднє рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2006 року, за яким право власності на підвальне приміщення було визнано за ОСОБА_4 , було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.07.2007 року, справу було направлено на новий розгляд. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2008 року в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на підвальні приміщення відмовлено. Визнано недійсними договори купівлі-продажу спірного підвального приміщення (укладені після набуття чинності рішенням Приморського районного суду від 03.11.2006 року): 1) від 10.02.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; 2) від 08.06.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ..

Таким чином, вона є добросовісним набувачем підвального приміщення, їй нічого не було відомо про права ОСОБА_1 на підвальне приміщення. На дату укладення договору іпотеки (26.07.2007 року) право власності ОСОБА_1 на підвальне приміщення не було зареєстроване в реєстрі. Воно було зареєстроване тільки - 21.02.2008 року. Банк і ОСОБА_1 діють за домовленістю недобросовісно, намагаючись вирішити свої проблеми за рахунок належного їй майна (Т. 1, а. с. 114 - 119).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року вищезазначений зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з вищевказаним позовом ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та позовом Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки (Т. 1, а. с. 155).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 року до участі у справі, у якості правонаступника Банку, залучено ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» (Т. 2, а. с. 112 - 113).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2018 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ», про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

У задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» про визнання договору іпотеки недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 26 липня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержателем) і ОСОБА_7 (іпотекодавцем), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований за № 2546, предметом якого визначено підвальне приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , площею - 126,8 кв. м..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 352,40 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2006 року про визнання права власності на підвальне приміщення за ОСОБА_5 скасовано. Визнано недійсними договори купівлі-продажу спірного підвального приміщення, укладені після набуття чинності рішенням Приморського районного суду від 03.11.2006 року, а саме - від 10.02.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та від 08.06.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ..

На час укладення спірного договору іпотеки між Банком та ОСОБА_1 за останнім у державному реєстрі не було зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

Банку було відомо, що з 24.02.2010 року спірне підвальне приміщення повернуто у власність територіальної громади м. Одеси.

Шахназарова Н.С. на підставі договору оренди від 13.12.2004 року користувалася спірним підвальним приміщенням. 20.10.2010 року викупила його у територіальної громади, зареєструвала право власності на підвальне приміщення - 21.01.2011 року. Запис про іпотеку перешкоджає їй у здійсненні права власності (Т. 2, а. с .134 - 135, 137 - 141).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про витребування підвального приміщення з незаконного володіння ОСОБА_2 .. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення його вимог про витребування спірного підвального приміщення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що спірне підвальне приміщення придбано ним у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 26.07.2007 року. Не маючи можливості використовувати це нерухоме майно, він подав позов про визнання вказаного договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року недійсним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року, йому було відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року. Таким чином, діє презумпція правомірності правочину - він є власником спірного підвального приміщення. Суд не звернув уваги на те, що за наявності у державному реєстрі запису про обтяження підвального приміщення було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірне підвальне приміщення.

ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог товариства про звернення стягнення на підвальне приміщення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що ОСОБА_2 не надала доказів, які б свідчили про недійсність договору іпотеки. Помилковим є висновок суду про те, що на час укладення договору іпотеки право власності за ОСОБА_1 не було зареєстровано. Договір купівлі-продажу і договір іпотеки укладені в один день - 26.07.2007 року. На момент укладення договору іпотеки діюче законодавство передбачало тільки обов`язкову державну реєстрацію правочину. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в реєстрі правочинів - 26.07.2007 року, а право власності було зареєстровано пізніше - 21.02.2008 року. Договір купівлі-продажу від 26.07.2007 року, за яким ОСОБА_1 придбав у власність спірне підвальне приміщення, не визнано недійсним. Про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року, за яким ОСОБА_1 придбав у власність спірне підвальне приміщення, вимоги не заявлялися.

Сторони у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ковиркіна І.І. надала заяву про відкладення розгляду справи.

Інші сторони причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Відзиви на апеляційні скарги не надійшли.

За ініціативою апеляційного суду, враховуючи висновки Верховного Суду щодо нарахування пені в національній валюті, у судовому засіданні на обговорення поставлено питання про витребування від ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» детального розрахунку заборгованості, у тому числі, по пені в національній валюті України - гривні.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути питання про витребування доказів за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів виходить з того, що у діях сторін наявні ознаки зловживання своїми процесуальними правами, у зв`язку з неявкою до суду без поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши питання про витребування доказів,дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі та інші матеріали цивільної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подають сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом доказування під час судового розгляду по даній справі є, зокрема, встановлення наявності/відсутності заборгованості за кредитним договором, складових частин боргу та їх розміру.

У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14.09.2016 року (Т. 1, а. с. 95 - 97), в якому, зокрема, заборгованість за пенею визначена у розмірі: - по кредиту - 18 238,21 долара США, що еквівалентно - 481 962,66 грн.; - пеня за відсотками - 52 001,95 долара США, що еквівалентно - 1 374 202,75 грн.. З вказаного розрахунку вбачається, що її розмір визначений шляхом складання заборгованості по пені за відповідні періоди у доларах США і переведення у національну валюту - гривню загального розміру в доларах за курсом, який існував на час складення розрахунку. У той час як пеню необхідно розраховувати у доларах США з переведенням у гривню по кожному відповідному періоду її нарахування, а потім визначити загальний розмір пені у гривні шляхом складання заборгованості у гривні за відповідні періоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що для встановлення дійсних обставин по справі, їх з`ясування потрібні додаткові докази, які у матеріалах справи відсутні. Для встановлення дійсних обставин по справі потрібні докази, які підлягають витребуванню з ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ», зокрема, через неможливість отримання інформації іншим шляхом ніж в судовій процедурі, пов`язаною з перевіркою доводів позивача - Товариства та заперечень відповідачів, а тому є необхідними для розгляду справи в апеляційному порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виникають сумніви щодо добросовісного здійснення як ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ», так і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх процесуальних прав, виконання обов`язків щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання усіх наявних у них доказів, наданні суду повних і достовірних пояснень з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (ст. 43 ЦПК України), оскільки як Товариство, так і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 освідомлені про розгляд справи апеляційним судом, разом з тим у судове засідання не з`явились, на підтвердження обставин щодо розміру заборгованості по пені у гривні як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду Товариство доказів не надало.

Виходячи з вищевикладеного, з метою встановлення дійсних обставин щодо наявності/відсутності заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по пені в національній валюті - гривні, колегія суддів вважає необхіднимвитребувати від ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за укладеними 23 липня 2007 року з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитним договором № 010//15-43/07-391, у тому числі, по пені, з її нарахуванням по відповідним періодам у національній валюті України - гривні.

Вищевказані відомості необхідно надати протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 84, 367, 368, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ухвалив:

Витребувати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за укладеними 23 липня 2007 року з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитним договором № 010//15-43/07-391, у тому числі, по пені, з її нарахуванням по відповідним періодам у національній валюті України - гривні.

Вищевказані відомості надати - протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна ухвала складена 28 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе