Дата документу 28.03.2019 Справа № 335/2656/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1019/19 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Є.У.№ 335/2656/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 3% річних, інфляційних втрат і пені за несвоєчасне виконання рішення суду від 12.01.2017, яким з ОСОБА_4 на його користь стягнуто 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданою здоровю внаслідок ДТП. Посилаючись на те, що фактично рішення суду виконано відповідачем тільки у березні 2018, внаслідок чого відбулося знецінення стягнутих на її користь грошових коштів, просила суд на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 1 479,40 грн., із яких 102 грн. 3% річних, 461,21 грн. інфляційні втрати, 916,19 грн. пеня.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовано Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми ст.625 ЦК України, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно зясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Копії апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження двічі 31.01.2019 і 07.03.2019 надсилалися за останньою відомою адресою місця проживання відповідача і його представника ОСОБА_6 (а.с.61, 67).

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за період з 12.01.2017 по 0.03.2018 року за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди, визначеної судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_7 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

ОСОБА_7 Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 і у постанові від 16 травня 2018 у праві №686/21962_15-ц вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань. Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Судом встановлено, що відповідач мав грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2017, яке набрало законної сили 24.01.2017, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 000 грн. відшкодування моральної шкоди (а.с.6-8).

20.04.2017 судом першої інстанції видано виконавчий лист (а.с.9).

Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя від 24.04.2017 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №335/6563/16-ц виданого Орджонікідзевський районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 3000 грн. (а.с.10).

Відповідно до інформаційного листа №7977 від 28.02.2018 року начальника Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя за заявою боржника від 08.06.2017 заборгованість за виконавчим листом сплачувалася протягом шести місяців, остаточна виплата стягнутих сум була здійснена 28.02.2018(а.с.11).

З огляду на те, що відповідач порушив вищевказане грошове зобов'язання, що виникло на підставі судового рішення, виконавши його тільки через рік, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково проданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини положення ст.625 ЦК України не розповсюджуються є такими, що не відповідають вимогам закону і матеріалам справи, оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви, 3% річних від суми невиконаного боргового зобовязання за період з 13.01.2017 по -1.03.2018 становить 102 грн., втрати від інфляції за цей же період часу складають 461, 21 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, доводів щодо неправильності нарахування 3% річних і інфляційних втрат заперечення на позовну заяву не містять.

Отже, на підставі ст.625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, що виникло із судового рішення про відшкодування моральної шкоди, відповідач має сплатити на користь позивачки 3% річних у розмірі 102 грн. і інфляційні варти на суму 461, 21 грн., а всього 563, 21 грн.

Вимоги ОСОБА_3 про стягнення 916,19 грн. пені за невиконання грошового зобовязання не ґрунтуються на законі, а отже підстав для їх стягнення не вбачається.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору пропорційно від частки задоволених позовних вимог і вимог апеляційної скарги. При подачі апеляційної скарги позивачем сплачено 1057, 20 грн. судового збору. Із заявлених до стягнення 1 479, 40 грн. апеляційним судом задоволено вимоги на суму 563, 21 грн. Отже, з урахуванням частки задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 408, 78 грн.

Керуючись ст. ст.268, 369 ч.1, 374 , 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_4, 3% річних у розмірі 102 грн. (сто дві грн..), інфляційні варти на суму 461, 21 грн. (чотириста шістдесят одна грн.21 коп.), а також 408, 78 грн. (чотириста вісім грн.. 78 коп.) компенсації судових витрат, а всього 971, 99 грн. (девятсот сімдесят одну гривню 99 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: