ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/658/16-ц

провадження № 22-ц/4809/355/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Карпенко О.Л.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма Маріампольська», представник адвокат Черниш В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплату нарахованої заробітної плати, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» (далі - СВК «Агрофірма Маріампольська») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплату нарахованої заробітної плати, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначив, що він з 03 вересня 1982 року працював у СВК «Агрофірма Маріампольська» на посаді водія. 20.10.1997 його було переведено на посаду старшого робітничого цеху по переробці сільськогосподарської продукції. Вказав, що з даної посади його не звільнено по сьогоднішній день, але і до роботи відповідач його не допускає через встановлення ІІІ групи інвалідності. Іншої посади йому не запропоновано, заробітну плату не отримує, хоча при цьому сплачуються внески до Пенсійного Фонду України. Посилаючись на дані обставини та з врахуванням уточнених у грудні 2016 року та січні 2017 року позовних вимог, позивач остаточно просив суд скасувати наказ відповідача від 29.12.2008 №77 про звільнення його з посади старшого робітника переробного цеху та поновити на даній посаді з дня незаконного звільнення. Стягнути із СВК «Агрофірма Маріампольська» нараховану та невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9 778,31 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 125 411,05 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.(а.с.163-169, 174-182)

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано наказ СВК «Агрофірма Маріампольська» від 29.12.2008 №77 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого робітника переробного цеху, поновлено позивача на даній посаді та зобов'язано відповідача винести наказ про поновлення. Стягнуто із СВК «Агрофірма Маріампольська» на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9778,31 грн., а також відшкодовано моральну шкоду у розмірі 5000,00 гр. В іншій частині позов залишено без задоволення. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно наказу СВК «Агрофірма Маріампольська» від 29 грудня 2008 № 77 позивача було звільнено з роботи, у зв'язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності, проте у цей день останньому не видано належним чином оформлену трудову книжку і не проведено повного розрахунку. Позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду з позовом, але він дізнався про своє звільнення з роботи лише під час розгляду справи в суді. Звільнення відбулось через хворобу сторони, що становить порушення трудових прав, унаслідок чого позивач підлягає поновленню на роботі зі стягненням нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції. Крім того, діями відповідача через незаконне звільнення і не виплату зарплати ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, розмір якої визначено з умовами розумності та справедливості. Вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає, оскільки стороною не надано розрахунку середнього заробітку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

СВК «Агрофірма Маріампольська» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірним наказом не звільнено позивача з посади старшого робітника переробного цеху сільськогосподарської продукції, а відсторонено через встановлення йому групи інвалідності. На період інвалідності сторони, старшим робітником цеху переробки сільськогосподарської продукції призначено водія ОСОБА_3 Зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово пропонувалась інша робота, не пов'язана з важкою фізичною працею, нервовим навантаженням, роботою біля рухомих механізмів та на висоті, однак останній не погоджувався, оскільки його не влаштовувала заробітна плата.

Згідно розрахунково-платіжних відомостей, в серпні 2011 року та в вересні 2014 року, нараховані ОСОБА_1 суми заробітку отримував завідуючий складом ОСОБА_4, оскільки фактично саме він виконував роботу.

З огляду на обізнаність у 2015 році сторони про звільнення, висновок суду, що останнім не було пропущено місячний строк є незаконним.

Справа неодноразово слухалась в судах.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року скасовано рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року постановлене у даній справі та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача - адвоката Черниш В.А., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Наказом № 132 від 03.09.1982 року позивач прийнятий на роботу в радгосп «Маріампольський» на посаду водія ІІІ класу. Згідно протоколу від 05.04.1996 №1 радгосп «Маріампольський» реформовано в агрофірму «Маріампольська», а 20 жовтня 1997 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого робочого цеху по переробці сільськогосподарської продукції (а.с.139).

З 29 грудня 2008 року наказом СВК «Агрофірма Маріампольська» №77 позивача відсторонено від виконання службових обов'язків старшого робочого по переробці сільськогосподарської продукції, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. На період інвалідності ОСОБА_1 старшим робітником цеху переробки сільськогосподарської продукції призначено водія ОСОБА_3 (а.с.76). Встановлення стороні ІІІ групи інвалідності підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.11.2015 серії НОМЕР_1 пунктом 12 якої ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, нервовопсихічне навантаження, робота на висоті, біля рухомих механізмів, а також нічні зміни та відрядження (а.с.13).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порядку ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при звільненні позивача порушено вимоги трудового законодавства та дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення працівника на займаній посаді і стягнення на його користь нарахованої та несплаченої заробітної плати, індексації заробітної плати, а також відшкодування моральної шкоди.

Проте, з даним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що позивач був прийнятий на роботу в радгосп «Маріампольський» на посаду водія ІІІ класу згідно з наказом від 03.09.1982 №132. Відповідно до протоколу від 05.04.1996 №1 радгосп «Маріампольський» реформовано в агрофірму «Маріампольська», а 20 жовтня 1997 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого робочого цеху по переробці сільськогосподарської продукції (а.с.139).

Наказом СВК «Агрофірма Маріампольська» №77 від 29 грудня 2008 року ОСОБА_1 «освободить» (мовою оригіналу) з посади старшого робочого по переробці сільськогосподарської продукції, у зв'язку із встановленням йому групи інвалідності. На період інвалідності позивача старшим робітником цеху переробки сільгосппродукції цеху призначено водія ОСОБА_3 (а.с.76).

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що позивач є одним із засновників СВК «Агрофірма Маріампольська».

Членство ОСОБА_1 у кооперативі ним особисто підтверджується та доводиться належними письмовими доказами: Установчим договором та додатком до нього, відомостями про виплату орендної плати за майно, а також довідкою голови правління СВК «Агрофірма Маріампольська» від 13.03.2019 року про членство (76-133 т.2). Дані обставини з'ясовані в судовому засіданні апеляційного суду за наслідком пояснень обох сторін та вищевказаними достовірними письмовими доказами.

Правові, економічні, соціальні основи діяльності сільськогосподарських кооперативів в Україні та особливості регулювання праці членів і працівників сільськогосподарської кооперації визначені Законами України "Про сільськогосподарську кооперацію" та «Про кооперацію», з відповідними змінами та доповненнями, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Так, за ст.1 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» (в редакції, що діяла до 01.01.2013 року) сільськогосподарський виробничий кооператив - юридична особа утворена шляхом об'єднання фізичних осіб, які є сільськогосподарськими виробниками, для спільного виробництва продукції сільського, рибного і лісового господарства на засадах обов'язкової трудової участі у процесі виробництва.

Згідно ст. 35 вказаного Закону трудові відносини членів кооперативу регулюються цим Законом, законодавством про працю, статутом та правилами внутрішнього розпорядку кооперативу. Для виконання статутних завдань і цілей кооператив може залучати до роботи за трудовим договором осіб, які не є членами кооперативу. За згодою сторін між кооперативом та найманим працівником може укладатися договір у формі контракту. При цьому кооператив (об'єднання) самостійно визначає форми і системи оплати праці членів кооперативу (об'єднання) і найманих працівників, з урахуванням норм і гарантій, встановлених законодавством.

З огляду на наведені вище норми закону вбачається, що трудовий договір у сільськогосподарських кооперативах укладається лише з найманими працівниками, які не є членами кооперативу.

Позивач не є найманим працівником кооперативу, а є одним із його засновників (членів), які здійснюють трудову діяльність в кооперативі на підставі членства.

Спірним наказом СВК «Агрофірма Маріампольська» №77 від 29 грудня 2008 року ОСОБА_1 не звільнено, а лише відсторонено від виконання роботи за медичними показниками.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що позивач залишається членом кооперативу і вправі у будь-який час приступити до роботи яка відповідає його стану здоров'я та наявних трудових вакансій.

Так як за індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 30.11.2015 року (а.с.19-29) ступінь обмеження життєдіяльності позивача перший (п.12 програми) у розділі 5 (трудова реабілітація) зазначено, що йому протипоказана важка фізична праця із значним психоемоційним навантаженням, на висоті, біля рухомих механізмів, нічні зміни, відрядження. Рекомендовані види професій і спеціальності за станом здоров'я вахтер, обліковець, черговий (а.с.20 зв.).

Як вбачається з довідок СВК «Агрофірма Маріампольська» від 06.06.2016 року та від 15.04.2016 року №123 у 2008 році позивачеві було запропоновано вакансію денного сторожа авто гаражу, від якої він відмовився. Інші вакансії за його станом здоров'я у господарстві відсутні (а.с.75, 78).

Враховуючі вищевикладене, а саме, що позивач не є найманим працівником, виконував роботу на підставі членства, звільнення його не відбувалась, тому позовні вимоги про поновлення на роботі, скасування наказу заявлені в порядку ст.ст. 21, 40 КЗпП України, задоволенню не підлягають. Більш того, оскаржуваний наказ за своєю суттю не є наказом про звільнення.

Відносно вимоги про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції.

ОСОБА_1 надав розрахунок, з якого виходить, що йому нараховувалась і не виплачувалась зарплата у квітні 2009 року - 1319,70 грн., у серпні 2011 року - 1473, 00 грн., у вересні 2014 року - 2012, 80 грн. Загальна сума з застосуванням коефіцієнту інфляції становить 9778,31 грн. (а.с.174-182).

Однак, з позовної заяви та пояснень наданих позивачем у суді апеляційної інстанції виходить, що з 29.12.2008 року, залишаючись членом кооперативу він ніякої роботи у ньому не виконував, на цю обставину особливо звертала увагу сторона відповідача. Метою звернення з позовом до суду зазначив: «…за моєю спиною діла крутили, зарплата нараховувалась, а тому нехай платять…»

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що особливості оплати праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством про ці суб'єкти господарювання, їх статутами та іншими нормативно-правовими актами. За відсутності такого врегулювання спори про оплату праці вирішуються на підставі положень КЗпП та прийнятих відповідно до нього актів законодавства України.

Згідно п.10.6 Статуту СВК «Агрофірма Маріампольська» трудові доходи кожного працівника Кооперативу визначаються його особистим внеском з урахуванням кінцевих результатів роботи Кооперативу.

Згідно з копіями розрахункової платіжної відомості за серпень 2011 року та вересень 2014 року позивачеві була нарахована заробітна плата у розмірі 1437,00 грн. та 2012,80 грн. За серпень 2011 року в копії відомості, завіреної головним бухгалтером СВК Дядечко І.О. значиться про отримання цих коштів виконуючим обов'язки завідувача складом запасних частин ОСОБА_4, якому до отримання коштів графа вище і там підпис цієї особи не значиться, натомість, здійснена нижче навпроти прізвища позивача (а.с. 242). А у відомості за серпень 2014 року біля даних про отримання зарплати позивача підпис будь-кого відсутній (а.с.241). З довідки відповідача від 30.05.2017 року значиться, що ОСОБА_1 в цей час не міг отримувати зарплату, бо не працював. По персоніфікації прозвітували, але фактично ці суми отримав завскладу ОСОБА_4

У відомості (а.с.73) за квітень 2009 року, сума до виплати становить 1049,00 грн. є підпис про отримання. З вибірки по зарплаті робочого ОСОБА_1 виходить, що це сума виплати невикористаної відпустки (а.с.82). Та надана інформація про відсутність заборгованості по такій виплаті перед позивачем (а.с.74)

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що факт нарахування заробітної плати ОСОБА_1 після 29.12.2008 року і виплата її стороннім особам є фінансовим порушенням з боку СВК «Маріампольська», що неможливо виправити через сплив часу, але не дає права позивачу претендувати на вказані кошти, оскільки останній не виконав жодної роботи. Дану обставину повністю підтвердив позивач в суді і неодноразово зазначав, що ставить питання про стягнення коштів не через порушені трудові гарантії, а для запобігання нечесної діяльності керівництва СВК «Маріампольський» .

За встановленого, колегія суддів дійшла висновку, що нарахована позивачеві заробітна плата у серпні 2011 року та вересні 2014 року, не є підставою виникнення у останнього права вимагати її виплати, адже лише за здійснення трудової функції члени кооперативу отримують заробітну плату, право на її одержання виникає з початком роботи і є результатом виконання останньої.

Втім, трудову діяльність з 29.12.2008 року позивач у кооперативі не виконував, про що сам неодноразово зазначав. Ця вимога ним заявлена не на захист свого порушеного права, а на запобігання порушень в діяльності кооперативу.

Щодо вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В задоволенні даної вимоги судом першої інстанції відмовлено, але рішення відповідачем оскаржено в повному обсязі. І в цій частині також з посиланням на невідповідність вимогам закону. Відмова полягала через відсутність розрахунку на підставі постанови КМУ № 100. Такий висновок дійсно не ґрунтується на нормах права. Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 з роботи не звільнено, працював він на підставі членства в Кооперативі, а відтак відсутні правові підстави для застосування положень ст. 235 КЗпП, на підставі якої заявлена дана вимога.

Вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, так як заявлена у зв'язку з порушенням трудового права, пов'язаного з незаконним звільненням, не виплатою коштів, що не встановлено за наслідком розгляду спірних правовідносин..

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» - задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року - скасувати.

В позові ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплату нарахованої та невиплаченої заробітної плати, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 березня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: