Справа №345/909/17
Провадження № 2/345/117/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша цивільну справу справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 28.12.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №213. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 1 600 000 грн., окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту і оплаті відсотків, які оформляються у вигляді додатків до договору і є його невідємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даними договором терміни.

Відповідно до договору, кредит надається для купівлі та ремонту нежитлової будівля, терміном повного погашення кредитної лінії 27.12.2013 року.

В забезпечення виконання зобовязання за даним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому у договорі. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 13.01.2017 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 2853451,19 грн., яка складається із наступного: 1424736,14 - заборгованість за тілом кредиту; 856828,89 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 562886,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином позивач просить стягнути із відповідачів 499 619,58 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24.11.2014 року по 13.01.2017 року та судові витрати.

Заочном рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.09.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

22.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.09.2018 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.09.2018 року скасовано, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В змісті позовної заяви міститься посилання на можливість розгляду справи у відсутності представника позивача - (а.с.3).

Представник відповідачів ОСОБА_3 подав до суду заяву в якій вказав, що позов не визнає з підстав наведених в заяві про перегляд заочного рішення. Просить у задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК Україн и доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 77, ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28.12.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №213. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 1 600 000 грн., окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту і оплаті відсотків, які оформляються у вигляді додатків до договору і є його невідємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даними договором терміни.

Відповідно до договору, кредит надається для купівлі та ремонту нежитлової будівля, терміном повного погашення кредитної лінії 27.12.2013 року.

В забезпечення виконання зобовязання за даним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом.

Нарахування відсотків за користування кредитом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 погодили між собою до 27.12.2013року.

В той же час із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_4 просить стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним Договором, яка складається із відсотків за користування кредитом за період з 24.11.2014 року по 13.01.2017року.

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за відсотками за користування кредитними коштАМИ.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 27.12.2013 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 27 грудня 2013 року включно.

ОСОБА_4 просить стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсотки за період часу після закінчення терміну повернення кредиту.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, та постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18.

Тобто, з огляду на вищевказані правові позиції Верховного Суду Банк безпідставно продовжив нарахування відсотків за Кредитним Договором, оскільки термін його дії закінчився 27.12.2013року.

З огляду на вищенаведене, з врахуванням поданих доказів та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати не підлягають поверненню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 141, 264, 268 ЦПК України, суд-

РІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: