Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 359/5307/13ц

провадження № 61-4602св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариство «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Журби С. О., Мельника Я. С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі за кредитом і процентами 9 262,61 євро, пенею - 1 515 113,56 грн, 3 % річних - 7 774,99 грн.

Позов мотивований тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк), і ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23 550 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % терміном по 04 вересня 2011 року включно. Вказану заборгованість відповідач у добровільному порядку не сплачує. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai» модель «HD» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також між банком і ОСОБА_2 укладений договір поруки. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 8 001,78 євро, що еквівалентно 85 397,03 грн, за процентами -1 260,83 євро, що еквівалентно 13 455,90 грн, пеню в розмірі 54 241,84 євро, що еквівалентно 586 036,37 грн, 3 % річних у розмірі 278,17 євро, що еквівалентно 3 005,43 грн, у решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором від 04 вересня 2008 року № 77.1/АA-01603.08.2 щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах і на умовах, встановлених договором, виконував неналежним чином, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість. У судовому засіданні 18 листопада 2013 року відповідач просив застосувати позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені, тому суд застосував до вимоги про стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік та стягнув з відповідача пеню в загальному розмірі 54 241,84 євро, що еквівалентно 586 036,37 грн, за період з 22 травня 2012 року по 22 травень 2013 рік. У договорі поруки не встановлений строк, після якого порука припиняється, тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Кредит надавався позичальнику строком по 04 вересня 2011 року (пункт 1.1 кредитного договору). Банк подав позов до суду лише у 2013 році після двох років з моменту настання строку виконання основного зобов`язання, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Справа переглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» пені скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначених вимог, у решті рішення залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду мотивовано тим, щооскільки відповідач ухилявся від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд правильно вважав вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості щодо повернення кредиту в сумі 8001,78 євро, що еквівалентно 85 397,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 1260,83 євро, що еквівалентно 13455,90 грн, та 3 % річних в сумі 278,17 євро, що еквівалентно 3005,43 грн, правомірними, обґрунтованими, а отже такими що підлягали до задоволення. Щодо вимоги банку про стягнення з відповідача пені, то пеня не підлягає стягненню, оскільки нарахована позивачем в євро. Стягуючи кредитну заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовідбанк» суд помилково визначив пеню за прострочення виконання зобов`язань у євро. Пеня може обчислюватися і стягуватися лише в національній валюті України - гривні, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі №3-29 гс15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ПАТ «Родовід Банк» засобами поштового зв`язку надіслало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у частині постановлення нового рішення про відмову у стягненні з відповідача пені, просило скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 рокуі залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 28 листопада 2016 року відкритокасаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк».

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року справу № 359/5307/13ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

25 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, неправомірно скасував рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, вважаючи, що пеня не може обчислюватися та стягуватися в іноземній валюті. Проте, оскільки кредит наданий у валюті, а пеня відповідно до договору обчислюється у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості, то суд першої інстанції правомірно зазначив у мотивувальній і резолютивній частинах рішення про пеню у євро та гривнях.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 вересня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АA-01603.08.2, за умовами якого позивач зобов`язався відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23 550,00 євро, а відповідач зобов`язався до 04 вересня 2011 року в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати банку проценти у розмірі 16 % на рік.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 04 вересня 2008 р. укладений договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки «Hyundai» модель «HD» реєстраційний номер: НОМЕР_1 2008 року випуску, тип ТЗ: фургон С, № кузова/шасі: № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором 02 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким вона поручилась перед позивачем за виконання позичальником кредитного договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.

У частині першій статті 612 ЦК Українипередбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Доводи касаційної скарги щодо неправомірності рішення апеляційного суду про відмову у стягненні пені з мотивів обрахування її розміру у валюті є обґрунтованими.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції у даній справі у частині стягнення з відповідача пені постановлене з порушенням норм матеріального права.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо пені в частині, застосував на підставі заяви відповідача наслідки спливу позовної давності, стягнувши пеню в розмірі 54 241,84 євро, що було еквівалентно 586 036,37 грн, за період з 22 травня 2012 року по 22 травня 2013 року.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанцію, скасував рішення першої інстанції у частині стягнення пені з мотивів недопустимості обрахування її у іноземній валюті, не усунувши допущене судом першої інстанції порушення норм цивільного права щодо стягнення пені за час після закінчення строку дії договору.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що після припинення дії кредитного договору у кредитора відсутні підстави для нарахування пені, тому рішення суду першої інстанції щодо стягнення пені за період з 22 травня 2012 року по 22 травня 2013 рік було незаконним, оскільки кредитний договір був укладений строком до 04 вересня 2011 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення пені, нарахованої позивачем за межами строку дії договору, та дане порушення не було виправлено судом апеляційної інстанції, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в частині стягнення пені за кредитним договором за період з 22 травня 2012 року по 22 травня 2013 року, а також рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року в частині скасування даного рішення суду першої інстанції та відмови у стягненні пені підлягають скасуванню з постановленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1459,57 грн. З огляду на скасування рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, має бути змінений розподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариство «Родовід Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пені та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року щодо скасування заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пені.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 1018,58 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук