КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/895/19
Провадження № 2/488/975/19 р.
25.09.2019 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря - Тузова Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування будинком, -
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання. Позбавити ОСОБА_2 права користування будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому, ОСОБА_1 , на на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному будинку зареєстрований та проживає відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не є членом його сім`ї, та який добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється.
Таким чином реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні належним позивачу майном та перешкоджає реалізації його права власності на нерухоме майно.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх.
Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав.
Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно Відомості про зареєстрованих осіб у житловому приміщні/будинку №19.03.03-24/ д /222/19 від 23.01.2019 року (а.с.11) у спірному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 383 ЦК та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (частина 1 статті 156 ЖК).
Частиною першою статті 156 ЖК визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК.
До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство (частина 4 статті 156ЖК).
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є або були, 3 припиненням права власності цієї особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів (колишніх членів) його сім`ї.
Права і обов`язки членів сім`ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів статтями 158-170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.
Статтею 158 ЖК України, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст.7 закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) визнання особи безвісно відсутньою;
4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права.
Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування будинком - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України.

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт: НОМЕР_4 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України.

Суддя Л.І. Селіщева