ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2297/19 Номер провадження 22-ц/814/2507/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Гальонкіна С.А., Панченка О.О.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 липня 2019 року у складі судді Самонової О.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа № 2/552/645/13, виданого згідно вказаного рішення від 21.02.2013 року, Київським ВДВС Полтавського МУЮ у Полтавській області було відкрите виконавче провадження № 36829881 і почато стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 .

В подальшому нею був відізваний виконавчий лист і постановою від 21 серпня 2015 року виконавчий документ було повернуто, а 03 липня 2017 року за її заявою знову було відкрите виконавче провадження № 54226749 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року з 16 вересня 2018 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2

Державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області Тихоновим О.О. на підставі даного рішення постановою від 05 квітня 2019 року було закінчене виконання провадження № 54226749.

Одночасно державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2/552/645/13 від 21 лютого 2013 року, яка станом на 05 квітня 2019 року (день закінчення виконавчого провадження) становила 21312 грн. 23 коп.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 21 312 грн. 23 коп., а також пеню за прострочення аліментів у розмірі 21 312 грн. 23 коп. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року у розмірі 5000 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивовано відсутністю на час розгляду справи заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 2/552/645/13, виданого 21 лютого 2013 року Київським районним судом м. Полтави.

Разом з тим, заборгованість відповідача по аліментах, що виникла у період з 11.07.2017 року по 30.09.2017 року, дає одержувачу аліментів ОСОБА_1 право на стягнення неустойки (пені) відповідно до статті 196 СК України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини виконував не належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що дає право позивачу на отримання неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Вказує, що суд не звернув увагу на те, що факт спільного проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу було встановлено судом з 01.01.2014 року, в той час як із заявою про повернення виконавчого листа вона звернулася лише 21.08.2015 року, що свідчить про наявність у неї сумнівів щодо добросовісної сплати відповідачем аліментів.

Зазначає, що рішення суду про стягнення аліментів на момент повернення виконавчого листа було чинним, а у зв`язку з його неналежним виконанням відповідачем утворилася заборгованість по сплаті аліментів.

Крім того посилається, що суд належним чином не обґрунтував розмір стягнутої з відповідача пені в сумі 5000 грн.

Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2013 року у цивільній справі № 552/412/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 січня 2013 року до досягнення повноліття.

На підставі вказаного рішення 21 лютого 2013 року видано виконавчий лист № 2/552/645/13, який перебував на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, виконавче провадження № 36829881.

21 серпня 2015 року вказане виконавче провадження № 36829881 закінчено на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на вказану дату), - за заявою стягувача.

23 червня 2017 року позивач звернулась до Київського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з заявою, у якій просила прийняти до виконання виконавчий лист № 2/552/645/13, виданий 21 лютого 2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість просила рахувати з 21 серпня 2015 року.

За вказаною заявою було відкрито виконавче провадження № 54226749.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року у цивільній справі № 552/5447/18, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 02 травня 2019 року, що залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, стягнення аліментів з ОСОБА_2 згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2013 року припинено з 16 вересня 2018 року.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05 квітня 2019 року закінчено виконавче провадження № 54226749 з примусового виконання виконавчого листа № 2/552/645/13, виданого 21 лютого 2013 року Київським районним судом м. Полтави, на підставі п. 10 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду.

Також 05 квітня 2019 року державним виконавцем обраховано заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів у вказаному виконавчому провадженні в період з січня 2016 року по вересень 2017 року, тобто в період після закінчення виконавчого провадження № 36829881 та до відкриття виконавчого провадження № 54226749, на суму 21 312 грн. 23 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2018 року у справі № 552/4982/18, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, встановлено факт нецільового витрачання аліментів ОСОБА_1 , які стягувались з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року та зобов`язано ОСОБА_1 внести аліменти в сумі 28011,86 гривень на особистий рахунок дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2019 року у справі № 552/4872/18, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного побуту, бюджету та господарства з 01.01.2014 року по 10.01.2017 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у період спільного проживання сторони вели спільне господарство та спільний бюджет, а утримання дитини за рахунок спільного бюджету батьків свідчить про добровільне виконання ними обов`язку, передбаченого статтею 180 СК України, відрахування ж коштів від спільного бюджету з одержувачем аліментів для сплати аліментів цьому ж одержувачу суперечить цілям, закріпленим главою 15 Сімейного кодексу України, тому суд дійшов висновків, що в період з 01 січня 2014 року по 10 січня 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментах згідно виконавчого листа № 2/552/645/13 відсутня. Після припинення спільного проживання з позивачем відповідач, маючи дохід, аліменти на дитину у належному розмірі не сплачував, внаслідок чого з 10 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 13 446,85 грн., яку позивачем погашено з переплатою. Разом з тим, наявність заборгованості у вказаний період дає підстави суду для стягнення пені згідно статті 196 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частини перша, друга статті 196 СК України).

Відповідно до статей 12, 89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (частини перша, друга статті 13 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_5 надала суду копію розрахунку державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 05.04.2019 року № 15333, яким встановлено заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з серпня 2015 року по грудень 2018 року в сумі 21 312,23 грн.

Вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості відповідача за аліментами та її розміру, суд першої інстанції з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, вірно встановив, що у період спільного проживання сторін та ведення ними спільного господарства та бюджету з 01.01.2014 року по 10.01.2017 року відповідач виконував свій обов`язок по утриманню дитини, а коштами, які сплачувались ним з 01 жовтня 2017 року, заборгованість по аліментах була погашена, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції встановив наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, однак врахував сімейний та матеріальний стан ОСОБА_2 , на утриманні якого з 16 вересня 2018 року знаходиться спільний син сторін, та відповідно до положень частини другої статті 196 СК України, правомірно зменшив розмір пені до 5000 грн.

Такий висновок місцевого суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Факт спільного проживання сторін однією сім`єю, ведення спільного господарства та бюджету встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2019 року та у відповідності до положень статті 82 ЦПК України доказуванню у цій справі не підлягає. Перебування дитини на утриманні відповідача та його матеріальний стан дають суду підстави для зменшення розміру пені, яка перевищує розмір заборгованості, що виникла у період з 10 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року. Твердження апелянта щодо невідповідності оскаржуваного судового рішення найкращім інтересам дитини є безпідставними.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, з наведених у скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.А. Гальонкін

О.О. Панченко