Справа №: 343/576/19
Провадження №: 6/0343/20/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Монташевич С.М.,

секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області подання державного виконавця Долинського районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Долинського районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 343/1839/17 від 16.01.2018, виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 215054,98 грн. відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, які необхідно зарахувати на рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища.

На обґрунтування подання державним виконавцем зазначено, що 11.09.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законом порядку. Однак, боржник самостійно виконавчі документи не виконує, у звязку з чим розпочато примусове виконання. Державним виконавцем вжито заходи для примусового виконання, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, зокрема, направлено запити щодо перевірки майнового стану боржника, а саме: до органів Державної фіскальної служби України - щодо відкритих боржником рахунків; до Пенсійного фонду України - щодо працевлаштування боржника та отримання ним пенсії; до Територіального сервісного центру 2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області (м. Калуш) - щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; до Відділу Держгеокадастру в Долинському районі - щодо належних боржнику на праві власності земельних ділянок; сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з якою право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстровано. При перевірці майнового стану встановлено, що майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не виявлено, боржник ніде не працює, не отримує пенсію, рахунків відкритих не виявлено. Накладено арешт на все рухоме майно боржникана, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника від 26.09.2018 № 15846. Жодних пояснень щодо причин невиконання виконавчих документів та непогашення заборгованості боржником не надано.

Станом на день звернення із поданням боржником рішення суду не виконано, заборгованість в розмірі 215054,88 грн. стягувачу за шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, не відшкодовано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснено.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, в поданні просить засвідчену копію ухвали, винесену за результатами розгляду справи, надіслати до Долинського ВДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали, долучені до подання, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічне положення міститься і в ст. 12 «Міжнародного пакту про громадянські та політичні права», де зазначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

З рішення Європейського суду з прав людини «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року вбачається, що суд визнав порушення п.п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості. З врахуванням викладеного Європейський суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов'язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного. Тому, зобовязання державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не є абсолютним, а виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення чи то рішень інших органів (посадових осіб).

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов'язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Звертаючись до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2І.у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилається на ст. 377-1 ЦПК України, якої не існує в чинній редакції даного кодексу.

Крім того ним зазначено, що з часу відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 добровільно рішення суду не виконує, майна на яке можливе забезпечення стягнення в останнього не виявлено, боржник ніде не працює, не отримує пенсію, рахунків відкритих не виявлено, у зв'язку із чим сума боргу в розмірі 215054,98 грн. залишається непогашеною.

Відповідно до копії виконавчого листа № 343/1839/17 від 16.01.2018, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області, з ОСОБА_2 на користь Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області потрібно стягнути 215054,98 грн. відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (а.с.5).

Виконавче провадження відкрито 11.09.2018, що підтверджується постановою держаного виконавця Долинського РВДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області від 11.09.2018 (ВП №57172538) (а.с.7).

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається адресатам рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, додані до подання матеріали не містять доказів про направлення боржнику постанови державного виконавця рекомендованим листом з повідомленням, у супровідному листі зазначено два адресата, а вихідний номер - один (а.с. 6), відсутні розписки про вручення ОСОБА_2 такої постанови, як і докази про обізнаність боржника з наявністю виконавчого провадження, відповідної заборгованості та можливістю її погашення у позасудовий спосіб.

До подання долучені докази про відсутність у ОСОБА_2 зареєстрованого права власності на рухоме та нерухоме майно (а.с. 8 - 12), а також, що боржник не зареєстрований у відповідних органах як платник податків, отримувач пенсії чи інших соціальних виплат (а.с. 16 -17). Однак, вказані відповіді не свідчать про свідоме вчинення боржником дій чи бездіяльності, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, не доводять, що ОСОБА_2 знає про відкрите виконавче провадження та має всі реальні можливості виконати обов'язок з погашення боргу.

На обгрунтування необхідності обмеження боржника у праві виїзду за межі України долучено акт державного виконавця від 26.11.2018, в якому зазначено, що під час виїзду за вказаною у виконавчому документі адресою було встановлено, що майно у боржника, на яке може бути звернене стягнення, відсутнє (а.с. 15). Акт складено у присутності дружини боржника та представника сільської ради, при цьому виконавцем не вчинено жодних дій з метою з'ясування місця перебування боржника, чи відомо йому про наявне виконавче провадження, чи має можливість він оплатити борг.

Будь-яких інших доказів на обгрунтування того, що боржник ухиляється чи то має намір ухилятись від виконання рішення, державний виконавець у поданні не навів.

Ураховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку що подання державного виконавця є необґрунтованим, у ньому не наведено жодних доказів, що боржник знає про виконавче провадження, ухиляється від виконання зобов'язань, покладених виконавчим листом та має намір залишити територію України, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ст. 12 "Міжнародного пакту про громадянські та політичні права", ст. 18, 28 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", ст. 12 ЦПК України, керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені подання державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань згідно виконавчих документів - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але на неї може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Монташевич С.М.