ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
14 березня 2019 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
в складі головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,
представника позивача адвоката ОСОБА_1,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі договору дарування від 19.02.2007 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.
На даний час в квартирі зареєстрована донька позивача відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, але вона з 2002 року за вказаною адресою не проживає. В квартирі відсутні її речі, вона не сплачує комунальні послуги, не надає гроші на утримання майна.
В добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації ОСОБА_3 позивачу не надається можливим, оскільки ОСОБА_3 з нею не спілкується, не телефонує, до квартири не приходить.
Враховуючи те, що своїми діями відповідач безпідставно порушує право власності позивача, остання вважає що ОСОБА_3 не має законних підстав перебувати зареєстрованою в квартирі. Це створює також додаткові витрати, турботи та хвилювання, порушує нормальний життєвий уклад позивача.
Посилаючись на те, що продовження реєстрації відповідача у квартирі порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, а також наносить щомісячні матеріальні збитки у вигляді нарахування квартирної плати та комунальних послуг, ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі.
Ухвалою суду від 09.01.2019 постановлено розгляд цивільної справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 30.11.2018 року позов підтримала з підстав викладених в ньому, наполягала на його задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, в звязку з чим, на підставі вимог ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливим справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши представника позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Конституція України, а саме стаття 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Судом встановлено, що позивачу у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, належить на праві власності квартира № 46, що знаходиться в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі на підставі договору дарування від 19.02.2007 посвідченого ОСОБА_4 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, що зареєстровано в реєстрі за № 1-53.
Відповідач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 02.04.1995 по даний час, що підтверджується інформацією витребуваною з Департаменту реєстраційних послуг на запит суду.
Однак у спірному житлі ОСОБА_3 не проживає з серпня 2002 р., не сплачує комунальні послуги та квартплату, не бере участі в ремонті житлового приміщення, не зберігає свого особистого майна, звязок з квартирою втратила, що підтверджується актом голови ОСББ ОСОБА_5 від 03.12.2018, про не проживання відповідачки в спірній квартирі, складеного за участю сусідів.
В силу того, що відповідач зареєстрована в спірному житлі, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.
Згідно положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідач у справі була зареєстрована в квартирі, як члени сімї власника, а саме, як донька позивачки. Із пояснень представника позивача витікає, що відповідачка ОСОБА_3 має родину, проживає в іншому місті, має житло, повертатися до спірної квартири не бажає, інтерес до квартири втратила.
Вказані доводи підтверджені матеріалами справи: актом голови ОСББ ОСОБА_5 від 03.12.2018 про не проживання відповідачки в спірній квартирі, складеного за участю сусідів.
Отже, відповідач не є власником квартири № 46, що знаходиться в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі, крім того не проживає в спірній квартирі понад 17 років, витрати на утримання майна не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідачки ОСОБА_3 в квартирі, належній позивачу порушує її права як власника, крім того розмір комунальних платежів залежать від кількості зареєстрованих осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналізуючи наведене в сукупності з наявними у справі доказами, суд вважає, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 158-А по проспекту Соборному в м. Запоріжжі.
Копію заочного рішення направити учасникам справи, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до п.п.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Повні відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Суддя І.П. Соболєва