Справа № 163/937/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/301/19 Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області, Рівненської територіальної громади про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 До складу спадкового майна останнього увійшла вищевказана земельна ділянка, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на неї їй було відмовлено з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів. Дана земельна ділянка була передана чоловікові у власність згідно наказу ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області. 20.12.2016 року затверджено проект землеустрою, однак за життя ОСОБА_4 не встиг здійснити державну реєстрацію права власності і отримати на своє імя Державний акт про право власності. Вона як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, набула право на спадкування усіх прав та обовязків, що належали чоловікові за життя, у тому числі право на завершення приватизації земельної ділянки. ГУ Держгеокадастру у Волинській області відмовило їй у наданні дозволу на завершення приватизації земельної ділянки. Просить суд постановити рішення про визнання за нею права на завершення приватизації та реєстрації права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 на розташовану на території Рівненської ОТГ земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:1869 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Ухвалено визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на земельну ділянку площею 2,0000 га(кадастровий номер :05:001:1869), розташовану на території Забузької сільської ради Любомльського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення, яка згідно із наказом ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області від 11.04.2017 року №3-897/15-17-СГ була надана у власність ОСОБА_4, який помер 30.07.2017 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Волинській області, покликаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, чоловік позивача, помер 30 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №208392. Відповідно до копії спадкової справи №131/2017 спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, є його дружина, позивач ОСОБА_3

Позивач, як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 за видачею свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,0000 га(кадастровий номер :05:001:1869) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: Волинська область, Любомльський район, Забузька сільська рада.

Постановою від 12 березня 2018 року № 75/02-31 відмовлено позивачу ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності померлого ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

Судом також встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_4 за життя було розпочато процедуру приватизації вказаної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, однак він не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку.

Згідно із наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2016 року №3-4368/15-16-СГ ОСОБА_4 за його заявою від 19.09.2016 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Забузької сільської ради Любомльського району, з орієнтовним розміром 2,0 га за цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 07.12.2016 року №3-5291/15-16-СГ за заявою ОСОБА_4 у вищевказаний наказ внесено зміни в частині цільового призначення земельної ділянки з "індивідуального садівництва" на "ведення особистого селянського господарства".

На замовлення ОСОБА_4 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 11.04.2017 року №3-897/15-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га(кадастровий номер :05:001:1869), у тому числі ріллі 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення, розташованої на території Забузької сільської ради Любомльського району.

Право власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 у встановленому порядку не зареєстроване.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Спір у справі виник внаслідок того, що державний нотаріус відмовив спадкоємцям оформити спадщину і видати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав спадкодавець.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Таким чином, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на землю на імя спадкоємця

З матеріалів справи вбачається, що фактично земельна ділянка була сформована (визначено її площу, геометричні розміри, координати поворотних точок, виготовлено кадастровий план), уповноважений орган з боку держави здійснив всі необхідні дії та прийняв рішення для підтвердження цього права за спадкодавцем, а тому, з врахуванням вищенаведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що до позивача як спадкоємця в порядку спадкування переходять усі набуті ним майнові права, в тому числі право на завершення розпочатої при житті процедури приватизації земельної ділянки, яка завершується виконанням вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Волинській області є неналежним відповідачем не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України саме центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб, а тому саме це ОСОБА_5 управління є належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Таким чином, місцевий суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді