печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1877/19-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

за участі секретаря судового засідання - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

13 травня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі шляхом заборони позивачу, а також будь-яким іншим особам, які діють в його інтересах, вчиняти будь-які дії, пов`язані з обмеженням доступу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . Також прохальна частина заяви містить вимогу про зобов`язання позивача надати ОСОБА_1 вільний доступ до цієї квартири, в тому числі зняти квартиру з охорони та передати ключі від встановленого замка. Заява обґрунтовувалась тим, що у квартирі зареєстровані відповідачі, квартира ними набута у власність у період шлюбу. Не очікуючи рішення суду, позивач самовільно здійснив заміну замку вхідної двері, виставив охорону та поставив квартиру під сигналізацію, тобто повністю позбавив відповідачів можливості доступу до квартири. В квартирі залишилось належне відповідачам майно, іншого житла вони не мають.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

На переконання суду, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони позивачу та будь-яким іншим особам, які діють в його інтересах, вчиняти будь-які дії, пов`язані з обмеженням доступу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язання позивача надати ОСОБА_1 вільний доступ до цієї квартири, в тому числі зняти квартиру з охорони та передати ключі від встановленого замка, не впливатиме на ефективність захисту та не унеможливить виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення вимог позову про виселення відповідачів зі згаданої квартири.

Обставина наявності перешкод у користуванні житловим приміщенням чи відшкодування шкоди внаслідок таких перешкод може бути предметом дослідження у межах відповідного позову до суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом виселення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя І. В. Литвинова