Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 229/4374/16-ц

провадження № 61-7618св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Журавель В. І., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Донметалзбут»,

третя особа - державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року у складі судді: Панової Т. Л. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Кішкіної І. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Донметалзбут», третя особа - ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання правочинів недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 жовтня 2014 року з поточного рахунку ТОВ «Донметалзбут» НОМЕР_1 , який обслуговувався у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на поточний рахунок ОСОБА_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 149 999 грн з призначенням платежу «Оплата по договору возвратной финансовой помощи от 08.10.2014 г. без НДС».

09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на видачу готівки у розмірі 149 999 грн.

У цей же день між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 предметом якого є розміщення вкладником у банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «НВУ-пілот» у національній валюті України на строк один місяць з дня укладання договору, з виплатою процентів по закінченню строку дії вкладу.

Встановлено, що сума початкового вкладу - 149 999 грн, а дата вимоги вкладником вкладу - 09 листопада 2014 року.

Також 09 жовтня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладений договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 , предметом якого є відкриття на ім`я вкладника іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» у національній валюті України № НОМЕР_2 .

03 жовтня 2014 року постановою Правління НБУ від 631/БТ, було заборонено банку, як проблемному, проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності зазначеною постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

З 21 листопада 2014 року у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було запроваджено режим тимчасової адміністрації. Уповноважена особа зобов`язана перевірити правочини, укладені ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у період дії зазначених обмежень, чи не укладені вони з порушенням вимог зазначеної постанови.

У результаті перевірки було встановлено, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Донметалзбут» 08 жовтня 2014 року здійснили ряд операцій, у результаті яких збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, спочатку з поточного рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «Донметалзбут» у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на поточний рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» фізичною особою ОСОБА_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 149 999 грн. При цьому кошти перераховані з призначенням платежу, відмінним від платежів, пов`язаних із трудовими відносинами та господарською діяльністю. Після цього 09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 149 999 грн були перерозміщені на депозитному рахунку ОСОБА_1 шляхом проведення операції по видачі готівки у сумі 149 999 грн з рахунку № НОМЕР_4 ( ОСОБА_2 ), через касу банку та одночасно операції по зарахуванню через касу цієї ж суми на депозитний рахунок № НОМЕР_5 ( ОСОБА_1 ). При цьому обидві операції було здійснено через рахунок НОМЕР_6 каси відділення № 51 у 17 год 11 хв. та 17 год 10 хв. відповідно.

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» вважало, що оспорюванні правочини укладені на підставі зловмисної домовленості сторін. Ті кошти, які відповідач ТОВ «Донметалзбут» мав би отримати, як кредитор за рахунок ліквідаційної маси ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ТОВ «Донметалзбут» за допомогою відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та проведених між банком та відповідачами операцій, мають намір отримати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просило:

визнати недійсним правочин щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку ТОВ «Донметалзбут» № НОМЕР_1 на поточний рахунок фізичної особи ОСОБА_2 № НОМЕР_4 від 08 жовтня 2014 року у розмірі 149 999 грн;

визнати недійсними договір банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 від 09 жовтня 2014 року, договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 від 09 жовтня 2014 року;

застосувати до зазначених правочинів наслідки недійсності правочинів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оспорюванні правочини не відносяться до переліку правочинів визначених у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і були укладені в жовтні 2014 року посадовими особами банку, які мали право вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 21 листопада 2014 року, тому твердження позивача щодо їх нікчемності на підставі цієї норми закону є безпідставним. Позивачем не доведено, що оспорюванні правочини укладені з порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для визнання правочинів недійсними згідно статей 203, 215, 232 ЦК України, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, відсутні. Також суди зазначили, що згідно статті 202 ЦК України, банківські операції з внесення грошових коштів на виконання умов договору не є правочином, тому не можуть визнаватись недійсними.

Аргументи учасників справи

У грудні 2017 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося із касаційною скаргою на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюванні правочини укладені з порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внаслідок зловмисної домовленості сторін з метою збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказує, що перерахування грошових коштів відбулося після прийняття постанови правління Національного Банку України № 631/БІ від 03 жовтня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», якою банк віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження щодо його діяльності, що суперечить пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У квітні 2018 року ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» через представника ОСОБА_4 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу задовольнити. Відзив мотивований тим, що оспорювані правочини є нікчемними, оскільки вчинені після прийняття постанови правління Національного Банку України № 631/БІ від 03 жовтня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що за договором поворотної фінансової допомоги від 08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ТОВ «Донметалзбут» 149 999 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 1209 від 08 жовтня 2014 року.

09 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладено договір банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 щодо розміщення грошових коштів на депозитному рахунку в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 . Згідно копії квитанції № 403995 від 09 жовтня 2014 року вкладником ОСОБА_1 , особисто, внесені кошти у сумі 149 999 грн на вклад відповідно угоди № 853527/2014 від 09 жовтня 2014 року.

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 депозитний договір було достроково розірвано та відбулося дострокове повернення вкладу і кошти в сумі 149 999 грн перераховано на власний поточний рахунок № НОМЕР_7 . за угодою № 853527/2014, що підтверджується копією меморіального ордеру № 1771184 від 24 жовтня 2014 року.

Постановою правління Національного Банку України № 631/БІ від 03 жовтня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження щодо його діяльності, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Постановою правління Національного Банку України №733 від 20 листопада 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і з 21 листопада 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію.

15 лютого 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 продовжено строк дії тимчасовою адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

22 лютого 2016 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 продовжено строк дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

20 березня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 було почато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Згідно акту від 19 березня 2015 року перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених банком в період з 03 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року встановлено, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_5 перерозмістив кошти у сумі 149 999 грн на депозитному рахунку ОСОБА_1 шляхом проведення операції по видачі готівки у сумі 149 999 грн з рахунку № НОМЕР_4 ( ОСОБА_2 ) через касу банку та одночасно операції по зарахуванню через касу цієї ж суми на депозитний рахунок № НОМЕР_5 ( ОСОБА_1 ).

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 депозитний договір було достроково розірвано і кошти у сумі 149 999 грн перераховано на власний поточний рахунок № НОМЕР_7 . Зазначені операції по перерахуванню коштів з поточного рахунку юридичної особи ТОВ «Донметалзбут» на поточний рахунок фізичної особи ОСОБА_2 по зняттю коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 та зарахування їх на депозитний рахунок ОСОБА_1 , також перерахування цих коштів ОСОБА_1 з депозитного рахунку на власний поточний рахунок є нікчемними, оскільки кошти у сумі 149 999 грн є коштами ТОВ «Донметалзбут» і відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодуванню за рахунок коштів фонду не підлягають.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 755/13532/15-ц (провадження № 14-319цс18) зазначено, що «позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, заявлені до 15 грудня 2017 року, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог. Така правова позиція вже висловлена неодноразово Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 14-40цс18, від 21 березня 2018 року у справі № 14-41цс18, від 25 квітня 2018 року у справі № 14-74цс18, а також від 20 червня 2018 року у справі № 14-224цс18, у яких Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступлення від висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-923цс16. Підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається».

Позовна вимога ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ТОВ «Донметалзбут», третя особа - ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання недійсним правочину щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку ТОВ «Донметалзбут» № НОМЕР_1 на поточний рахунок фізичної особи ОСОБА_2 № НОМЕР_4 від 08 жовтня 2014 року у розмірі 149 999 грн та застосування до зазначеного правочину наслідків недійсності правочину, за своїм суб`єктним складом повинна була розглядатися у господарському судочинстві. Проте такі вимоги є нерозривно пов`язаними із іншими вимогами позивача, а саме: позовними вимогами ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа - ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання недійсними договору банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 від 09 жовтня 2014 року, договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 від 09 жовтня 2014 року та застосування до зазначених правочинів наслідків недійсності правочинів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18) зазначено, що «здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку».

Тому суди обґрунтовано відмовили в задоволенні вимог про визнання недійсним правочину щодо перерахування грошових коштів.

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» як на правову підставу позовних вимог посилалося на статтю 232 ЦК України, частину третю статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (зокрема, пункт 7). Банк просив визнати недійсним договір банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 від 09 жовтня 2014 року, договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 від 09 жовтня 2014 року, і застосувати наслідки недійсності зазначених правочинів.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

У частинах другій, третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Банк просив на підставі частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнати недійсним правочин, для якого законом встановлена нікчемність, тому судові рішення в цій частині підлягають зміні, оскільки суди не відмовили в задоволенні позовних вимог в цій частині, бо вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що оспорювані правочини є недійсними, внаслідок зловмисної домовленості сторін відповідно до статті 232 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки суди встановили, що позивачем не доведено зловмисної домовленості.

Тлумачення статті 232 ЦК України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє.

Кваліфікація правочину, як вчиненого вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 814/4112/15 (провадження № 11-253апп19) зазначено, що: «як установили суди попередніх інстанцій, за результатами перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ «Банк «Київська Русь» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI, уповноважена особа повідомила ОСОБА_6 та ТОВ «Каскадмонтажстрой» про нікчемність правочину з перерахування грошових коштів у загальній сумі 192 тис. 300 грн з поточного рахунку ТОВ «Каскадмонтажстрой» № НОМЕР_8 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок № НОМЕР_9 у цьому ж банку, відкритий на ім`я ОСОБА_6 , з підстав, передбачених пунктами 2 та 7 частини третьої статті 38 вказаного Закону. Проте зі змісту цієї норми вбачається, що пункти 2 та 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI не можуть застосовуватися до договору, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ОСОБА_6 , оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачу, а також банк не взяв на себе зобов`язань, внаслідок яких він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Відповідач, зі свого боку, не довів належними та допустимими доказами те, що у момент укладення договору банківського рахунку та здійснення трансакції ПАТ «Банк «Київська Русь» щодо зарахування суми коштів на особовий рахунок позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку, та не обґрунтував, у чому така перевага полягала. Відповідно до статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншою особою. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та зобов`язання уповноваженої особи включити ОСОБА_6 до цього переліку».

При вирішенні позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності суди не встановили, що на підставі договорів банківського вкладу «НВУ» № 853527/2014 від 09 жовтня 2014 року та банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_2 від 09 жовтня 2014 року у ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 виникли переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачу, а також банк не взяв на себе зобов`язань, внаслідок яких він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

За таких обставин обґрунтовано відмовили у застосуванні наслідків недійсності правочинів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені частково без додержанням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржені рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук