Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 591/2846/16-ц

провадження № 61-20045св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ІБК Гідросфера»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року у складі судді Клименко А. Я. та постанову апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Ю. О., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Гідросфера» (далі - ТОВ «ІБК «Гідросфера») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

У жовтні 2014 року вона звернулась до ТОВ «ІБК» Гідросфера» з метою виконання сантехнічних робіт у своїй квартирі, зокрема, установки чотирьох лічильників води. 16 жовтня 2014 року майстер-сантехнік товариства, використовуючи власні матеріали, здійснив у її квартирі монтаж чотирьох лічильників обліку води, за виконану роботу вона сплатила відповідачу 2 500,00 грн.

03 грудня 2014 року представник комунального підприємства «Міськводоканал» провів огляд вмонтованих лічильників та відповідно до укладеного договору прийняв їх до експлуатації, попередньо опломбувавши.

15 березня 2015 року відбувся порив на з`єднанні трубопроводу та лічильника обліку гарячої води, внаслідок чого сталося залиття нежитлового приміщення поверхом нижче. Зазначене нежитлове приміщення перебуває в орендному користуванні у публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Згодом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з неї 4 153,00 грн на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття.

Оскільки вважає, що залиття нежитлового приміщення сталося не з її вини, а з вини відповідача, посилаючись на норми статті 1191 ЦК України, просила стягнути на її користь у порядку регресу 6 710,80 грн майнової шкоди та 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між порушенням технічних умов та ДБН при встановленні лічильника гарячої води та поривом, який стався в квартирі позивача, суду надано не було. Крім того, позивач не надала суду доказів про заподіяння їй моральних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з залиттям.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що висновком експерта встановлений причинний зв`язок між порушенням технічних умов при встановленні відповідачем лічильника гарячої води та поривом.

Суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги покази свідка.

Враховуючи, що порив лічильника гарячої води стався в період дії гарантійного строку, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, не застосували положення частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ТОВ «ІБК «Гідросфера» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІБК» Гідросфера» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Витребувано із Зарічного районного суду м. Суми зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 жовтня 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , ТОВ «ІБК» Гідросфера» провело монтажні роботи по встановленню лічильників води на замовлення самої ОСОБА_1

03 грудня 2014 року ці лічильникиводи і фільтри були опломбовані в присутності позивача, прийняті до експлуатації та поставлені на абонентський облік.

15 березня 2015 року у квартирі ОСОБА_1 стався порив на з`єднанні трубопроводу та лічильника води, у зв`язку з чим відбулося залиття приміщення ПАТ «КБ«ПриватБанк», що знаходиться поверхом нижче, внаслідок чого останньому завдано майнову шкоду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2016 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, у цивільній справі № 591/7027/15-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 153,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та понесені у справі судові витрати.

Згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизивід 13 січня 2017 року № 1454 причинного зв`язку між порушенням технічних умов щодо розташування приладів на ділянці лічильника та п.13.3 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» і п. 9.3.3. технічного паспорту щодо його закріплення при встановленні лічильника гарячої води та поривом, який стався в квартирі позивача 15 березня 2015 року,не встановлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Зарічним районним судом міста Суми при розгляді цивільної справи № 591/7027/15-ц за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «ІБК «Гідросфера» про стягнення коштів, встановлено, що залиття нежитлового приміщення ПАТ КБ «ПриватБанк» відбулось із вини ОСОБА_1 , яка не забезпечила утримання санітарно-технічного обладнання у своїй квартирі в належному технічному стані.

Висновком експерта судової будівельно - технічної експертизи від 13 січня 2017 року № 1454, проведеної у даній справі, причинний зв`язок між діями відповідача при встановленні лічильника гарячої води та поривом, який стався в квартирі позивача 15 березня 2015 року, також не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилання у скарзі на те, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір не застосували до спірних правовідносин вимоги частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»щодо гарантійних зобов`язань відповідача не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору є відшкодування шкоди в порядку регресу, які регулюються загальними нормами цивільного права, зокрема, статтею 1191 ЦК України.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги показання свідків, колегія судів відхиляє оскільки судами при розгляді справи всі свідки були допитані та їх поясненням надана належна оцінка. Дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішеннявідповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук