Провадження №: 4-с/752/65/19
У Х В А Л А

іменем України

14.03.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Верес Василь Володимирович, ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, -

в с т а н о в и в:

03.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив:

- скасувати постанову про накладення арешту на майно від 25.06.2018 року;

- зняти арешт з всього його майна.

Мотивуючи вимоги, викладені у скарзі, скаржник вказав на те, що 25.06.2018 державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вересом В.В. винесено постанову про накладення арешту на майно в рамках виконавчого провадження № 56507096, відкритого на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.09.2017 року.

Разом з тим, вказана постанова винесена за відсутності будь-якої заборгованості зі сплати аліментів, тому остання є неправомірною та підлягає скасуванню.

В подальшому, остаточно з урахуванням доповнень ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса В.В. в частині порушень: нездійснення щомісячного розрахунку заборгованості;

- визнати незаконними дії (бездіяльність) Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині порушень: нездійснення щомісячного розрахунку заборгованості;

- зобов'язати Голосіївський районний відділ ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надавати щомісячно щомісячний розрахунок заборгованості по аліментам;

- зобов'язати Голосіївський районний відділ ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам врахувати платежі, здійснені квитанціями від 26.05.2018 року та 24.06.2018 року на суму 6 000,00 грн., в рахунок сплати аліментів по рішенню Голосіївського районного суду м. Києва № 752/18423/17 від 28.02.2018 року та врахувати відлік строку сплати аліментів здійснювати з 12 числа щомісячно (а.с. 34-37).

В судовому засіданні скаржник підтримав заявлені ним вимоги з урахуванням уточнень та просив їх задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся судом належним чином.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялись судом належним чином.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Клопотань від сторін про витребування доказів не надходило.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Суд, вислухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївському районному відділі ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває на виконанні виконавчий лист № 752/18423/17 від 30.05.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей до їх повноліття у твердій грошовій сумі по 1 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.09.2017 року.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Верес В.В. від 25.06.2018 року відкрито виконавче провадження № 56507096 (а.с. 4).

Згідно наявних в матеріалах справи копій квитанцій ПАТ КБ "ПриватБанку" ОСОБА_1 здійснені перерахування на користь ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів на утримання дітей:

14.05.2018 року - аліменти за вересень 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

16.05.2018 року - аліменти за жовтень 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

21.05.2018 року - аліменти за листопад 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

21.05.2018 року - аліменти за грудень 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

26.05.2018 року - аліменти за січень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

26.05.2018 року - аліменти за лютий 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

24.06.2018 року - аліменти за березень 2017 у розмірі 3 000,00 грн.;

30.06.2018 року - аліменти за квітень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

30.06.2018 року - аліменти за травень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

30.06.2018 року - аліменти за червень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

03.07.018 року - аліменти за липень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

10.08.2018 року - аліменти за серпень 2018 у розмірі 3 000,00 грн.;

17.08.2018 року - аліменти на дітей у розмірі 3 000,00 грн.;

17.08.2018 року - аліменти на дітей у розмірі 3 000,00 грн.;

29.09.2018 року - аліменти на дітей у розмірі 3 000,00 грн.;

01.11.2018 року - аліменти на дітей у розмірі 3 000,00 грн.;

05.11.2018 року - аліменти у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 6-15, 39-55).

Статтею 1291 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх самостійно, визначено Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону).

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону).

Порядок стягнення аліментів визначається законом (ст. 71 Закону).

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п'ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Згідно ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням та нездійсненням певних дій.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз'яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання надання щомісячно щомісячного розрахунку заборгованості по аліментам; зобов'язання при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам врахувати платежі, здійснені квитанціями від 26.05.2018 року та 24.06.2018 року на суму 6 000,00 грн., в рахунок сплати аліментів по рішенню Голосіївського районного суду м. Києва № 752/18423/17 від 28.02.2018 року та врахування відліку строку сплати аліментів здійснювати з 12 числа щомісячно.

Крім того, з наявних в матеріалах справи довідок, вбачається, що станом на 01.11.2018 року заборгованість по алміентам у скаржника відсутня (а.с. 69).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 260, 268, 354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Верес Василь Володимирович, ОСОБА_3, Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 22.03.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко