Справа № 338/756/18
Провадження № 22-ц/4808/749/19
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю: представника апелянтів Парфана Т.Д Здерко Г. Д., Поліник А.М., представника відповідачів Горохолинської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Горохолинської сільської ради, ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачами, з апеляційними скаргами представника позивачів ОСОБА_17 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 червня 2019 року, ухвалені суддею Битківським Л.М.

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У липні 2018 року позивачі звернулися в суд із позовом до Горохолинської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень Горохолинської сільської ради від 22 грудня 2017 року про повторний розгляд заяв відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , якими їм надано дозвіл на складання проекту землеустрою ділянок орієнтовною площею кожному по 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд або для ведення особистого селянського господарства в с.Горохолин Ліс в урочищі «Панське» Богородчанського району Івано-Франківської області. Одночасно просили визнати протиправними і скасувати рішення сесії Горохолинської сільської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняте щодо ОСОБА_4 15 квітня 2018 року, а щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_16 16 червня 2018 року.

Крім того, позивачами заявлено вимогу про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , що здійснена 22.06.2018 року державним реєстратором Пронь Оксаною Дмитрівною.

Заявлені вимоги позивачі мотивували тим, що до 1992 року земельна ділянка урочища «Панське» належала до Горохолинської сільської ради. З невідомих причин з 1992 року за картографічними матеріалами земельна ділянка урочища «Панське» стала відноситись до земель сусіднього села ОСОБА_20 . У зв`язку з цим, після початку процесу паювання земель колективних господарств, представники громади с.Горохолин Ліс наполегливо домагались повернення землі до земель Горохолинської сільської ради і у 1999-2000 роках самовільно зайняли земельні ділянки у згаданому урочищі з метою повернути собі землі, якими до колективізації користувались їхні предки. Розділивши землю між собою вони стали її постійно обробляти, за що 07.11.2000 року позивачі або члени їх родин були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП за фактом самовільного захоплення земель.

В результаті їх неодноразових звернень 02.03.2001 року сесія Горохолинської сілської ради звернулась до Жураківської сільської ради з приводу повернення землі в урочищі «Панське» для надання цих земель в користування жителям села Горохолин Ліс.

Рішенням сесії Горохолинської сільської ради від 10. 10. 2003 року площу 3,4 га. в урочищі «Панське» із земель Жураківської сільської ради введено у межі Горохолинської сільської ради, переведено землі до резервного фонду.

15.04.2009 року Горохолинська сільська рада затвердила техніко-економічне обґрунтування введення в межі населеного пункту Горохолино Ліс урочища «Панське», а 17.06.2014 року сесія сільської ради ввела у межі населеного пункту земельну ділянку площею 3,4 га.

Таким чином Горохолинська сільська рада набула права розпоряджатись землею у вказаному урочищі.

Протягом усіх цих років, починаючи з 1999-2000 років позивачі та члени їх сімей обробляли земельні ділянки різними площами у вказаному урочищі і розраховували набути їх у власність, періодично звертаючись до посадовців сільської ради з метою узаконити своє право.

У вересні-жовтні 2016 року кожен з позивачів звернулися до Горохолинської сільської ради із заявами, в якій просили надати їм кожному зокрема земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства чи для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Панське». На час подання даної заяви своє право на безоплатне отримання земельних ділянок не використали.

Однак на розгляд сьомої сесії Горохолинської сільської ради, яка відбувалась 25 грудня 2016 року, було винесено заяви як громадян, які користуються земельними ділянками в урочищі «Панське», так і тих, хто виявив бажання отримати земельні ділянки в цьому урочищі, але раніше не користувався там земельними ділянками. Загалом сьомою сесією Горохолинської сільської ради прийнято 17 рішень про надання згоди на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для садибної житлової забудови та (або) ведення особистого селянського господарства різної площі. Однак вказані рішення було оскаржено у судовому порядку і постановою Богородчанського районного суду від 22.11.2017 року скасовано.

22.12.2017 року на пленарному засіданні чергової сесії Горохолинської сільської ради було повторно розглянуто заяви усіх 17 осіб, в тому числі відповідачів, які не були користувачами земельних ділянок, і, за результатами розгляду прийнято рішення, за яким кожному із заявників надано дозвіл на складання проекту землеустрою по відведенню 0,1250 га., тобто надано ділянки меншою площею ніж фактично користувались тривалий час та зазначали у заявах про надання.

Таким чином значна частина площі урочища була розподілена між особами, які її не обробляли, землю поділено між родичами сільського голови. Депутатами ради та родичами депутатів і тим самим зменшено площу наділів, які оброблялись позивачами.

Оскаржуване рішення сесії сільської ради, на думку позивачів, порушує їх право на землю, гарантоване Конституцією України і Земельним кодексом України, є протиправним, тому просли його скасувати, а також скасувати оскаржувані рішення сесії сільської ради, якими в подальшому відповідачам було затверджено проекти землеустрою по відведенню земельних ділянок.

Вважали, що сесією сільської ради не враховано, що з 01.01.2017 року стосовно них могла бути застосована ст.119 ЗК України та ст.344 ЦК України, яка допускає набуття права власності не земельну ділянку за давністю користування, а саме їх можливість отримати у власність усю площу ділянок, якою добросовісно, відкрито і безперервно користувались протягом 15 років.

Крім того, при розгляді вказаного питання сесією було допущено процедурні порушення, які мають суттєве значення. Зокрема, 13.12.2017 року Горохолинським сільським головою видано розпорядження «Про скликання одинадцятої сесії сьомого демократичного скликання» у якому розміщено перелік питань, який пропонувався до розгляду. Серед них у п.15 «Про розгляд рішення Богородчанського районного суду від 22.11.2017 року №338/1037/17», а у п.16 зазначено «про повторний розгляд заяв», однак не вказано яких саме. У порушення ч.9 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і п.2.2.6 Регламенту, сільською радою не було доведено до відома населення інформацію про скликання сесії не пізніше як за 10 днів до її початку. Також не було дотримано припису ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і не оприлюднено проекти рішень за 20 днів до їх розгляду сесією.

Крім того, постійна комісія сільської ради з земельних відносин розглянула спірне питання 21.12.2017 року, а не за 10 днів до початку роботи сесії. Як наслідок, у порушення ч.17. ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада не забезпечила їх право бути присутніми на пленарному засіданні сесії 22.12.2017 року і засіданні комісії та прийняти участь у розгляді їх заяв та донести до депутатів свою позицію.

Окремою підставою для визнання протиправним і скасування оскаржуваних рішень, на їх думку, є відсутність у протоколі сесії даних про затвердження порядку денного на сесії 22.12.2017 року, 15.04.2018 року та 16.06.2018 року.

Приймаючи оскаржувані рішення сільська рада порушила їх право отримати у власність земельні ділянки площею, яка ними використовувалась, у порядку ст.119 ЗК України, при цьому не вказала у рішеннях, що земельні ділянки знаходяться у користуванні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року в задоволенні позову про визнання незаконними та скасування рішень Горохолинської сільської ради від 22 грудня 2017 року про дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки і рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, вирішуючи питання про розподіл земельних ділянок в урочищі «Панське» між громадянами, які звернулись до сесії з заявами про надання дозволу на їх відведення, сесія сільської ради діяла у межах повноважень, наданих законом і прийняла рішення щодо виділення земельних ділянок конкретним громадянам і надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення конкретної площі. Усі позивачі за їх заявами отримали земельні ділянки площею по 0,1250 га. При цьому їх бажання отримати ділянки більшого розміру, у межах площі, самовільно зайнятої свого часу, не гарантується законом. Факт виділення сесією сільської ради у порядку реалізації виключних її повноважень на управління землями, поряд з позивачами таких самих за розміром ділянок відповідачам, не може бути розцінений, як незаконний. Суд вважав, що порушення окремих процедурних питань, визначених регламентом, на які вказують позивачі, не може бути підставою для скасування оскаржених рішень, оскільки не свідчать про те, що мали істотне значення та вплив на результати прийнятих рішень.

Додатковим рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2019 року заяву представника Горохолинської сільської ради про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Богородчанського районного суду від 26.06.2018 року у виді накладення арешту на земельні ділянки, що знаходяться в урочищі "Панське" с. Горохолин Ліс Богородчанського району Івано-Франківської області та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за:

ОСОБА_16 - 0,1250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :12:001:0018, номер запису про право 26744277 від 18.06.2018 року;

ОСОБА_4 - 0,1250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :12:001:0017, номер запису про право 26745592 від 18.06.2018 року;

ОСОБА_3 - 0,1250 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер :12:001:0015, номер запису про право 26744685 від 18.06.2018 року;

ОСОБА_1 - 0,1250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :12:001:0003, номер запису про право 26746220 від 18.06.2018 року;

ОСОБА_2 - 0,1250 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер :12:001:0004, номер запису про право 26745101 від 18.06.2018 року;

ОСОБА_15 - 0,1250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :12:001:0016, номер запису про право 25878249 від 20.04.2018 року.

Додаткове рішення мотивоване тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не зазначив про скасування заходів забезпечення позову, хоча це передбачено ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України. Стосовно питання судових витрат суд вважав, що судові витрати визначено відповідно до законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Представник позивачів ОСОБА_17 подав апеляційні скарги на вказане рішення та додаткове рішення.

В апеляційній скарзі на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року представник позивачів ОСОБА_17 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дотримався приписів статей 2, 263 ЦПК України: не з`ясував чи були повідомлені позивачі про повторний розгляд їй заяв сесією Горохолинської сільської ради 22 грудня 2017 року, а відтак чи дотримано їх право, гарантоване статтями 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» на участь у розгляді поданих заяв.

Судом не з`ясовано чи мали можливість позивачі реалізувати своє право на звернення з заявами про отримання земельних ділянок, якими вони користуються більше 15 років, у власність в порядку, передбаченому ст. 119 Земельного кодексу України, а відтак чи порушене закріплене законом право позивачів на таке звернення, у зв`язку з прийняттям Горохолинською сільською радою оскаржених рішень.

Суд не врахував висновку Великої Палити Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про «правомірні очікування» та «законне сподівання» позивачів (постанови від 30 травня 2018 року у справі 923/466/17 та від 01 серпня 2018 року у справі 369/6516/16-ц). При цьому, на думку апелянта, твердження суду, що такі очікування і сподівання не ґрунтуються на законодавчому положенні або юридичному акті є хибним, оскільки законодавець виділив як окремий спосіб набуття права на землю за давністю користування.

Представник апелянтів вказує, що суд не з`ясував і не дав оцінку дотримання при ухваленні оскаржених рішень законодавства про корупцію, оскільки оскаржені рішення були прийняті в умовах реального конфлікту інтересів, тому у суду були підстави для застосування ч.1 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» та визнання незаконними таких рішень.

На думку апелянта, оскаржені рішення органу місцевого самоврядування привели до порушення прав позивачів, прийняті з численними порушеннями чинного законодавства, тому у суду були підстави для застосування ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» і визнання оскаржених рішень протиправними та їх скасування.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник позивачів Парфан Т.Д., просить його скасувати, посилаючись на те, що арешт на спірні земельні ділянки накладався з метою забезпечення позову, а остаточне рішення у справі не ухвалено.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідачів ОСОБА_5 подав відзив на дві апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення без змін, зважаючи, зокрема, на таке. Доводи апеляційної скарги є голослівними, подання апеляційної скарги є зловживанням процесуальними правами, оскільки у справі відсутній предмет спору, адже всі позивачі погодились з рішенням сесії сільської ради від 22.12.2017 року в частині виділення їм земельних ділянок. Додаткове рішення в частині зняття арешту із земельних ділянок законне та обґрунтоване, виклик сторін у судове засідання для ухвалення додаткового рішення є правом суду.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачів Парфан Т.Д. підтримав доводи апеляційних скарг, крім того посилався на ще одну підставу для скасування рішення сільської ради, зазначаючи, що деякі відповідачі використали своє право на безоплатну приватизацію, тому надання їм земельної ділянкої вдруге є порушенням вимог ч.1 ст.116 Земельного кодексу України.

Представник відповідачів вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, виладених у відзиві.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі та відповідачі у вересні-грудні 2016 року звернулись до сесії Горохолинської сільської ради у порядку ст.118 ЗК України із заявами про надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення земельних ділянок в урочищі «Панське», що в с.Горохолино Ліс.

Зокрема згідно копій заяв до сесії сільської ради ОСОБА_6 . просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,14 га, якою користувалась бабуся та мама з 2000 року (а.с.165, т.1), ОСОБА_9 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,22 га, якою користувалася ОСОБА_21 з 2000 року (а.с.164, т.1), ОСОБА_7 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,18 га, якою користувалась його мама з 2000 року (а.с.166, т.1), ОСОБА_8 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га (а.с.163, т.1), ОСОБА_10 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,25 га, якою користувалась його покійна бабуся (а.с.160, т.1), ОСОБА_11 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,25 га (а.с.159, т.1), ОСОБА_12 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою для передачі у власність на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га, якою користується з 2000 року (а.с.161, т.1), ОСОБА_13 просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га, якою користується 16 років (а.с.162, т.1).

25.12.2016 року сесією Горохолинської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області було прийнято рішення №168-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_10 »; №169-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_7 »; №170-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_12 »; №171-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_22 »; №173-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 »; №174-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_3 »; №175-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_13 »; №176-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_23 »; №177-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_11 »; №178-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_6 »; №180-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_8 »; №181-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_9 »; №182-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_18 »; №183-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_15 »; №184-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_19 »; №185-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 »; №186-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 »; №168-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_16 », якими було надано дозвіл на складання проекту землеустрою по відведенню різних за площею земельних ділянок. Однак постановою Богородчанського районного суду від 22.11.2017 року, за заявою частини заявників вказані рішення були визнані протиправними та скасовані з тих підстав, що на момент прийняття цих рішень у розпорядженні сільської ради була відсутня схема землеустрою по урочищі «Панське» і загальна площа виділених ділянок перевищувала фактичну площу земель, які могли бути розподілені в цьому урочищі (а.с. 51, т.1)

У зв`язку з цим, заяви вказаних громадян сільським головою відповідно до розпорядження №25/02-09 від 13.12.2017 року «Про скликання одинадцятої сесії» повторно були винесені на розгляд сесії після набрання згаданим рішенням суду законної сили. 22.12.2017 року сесія сільської ради на виконання рішення Богородчанського районного суду від 22.11.2017 року скасувала та визнала протиправними рішення сесії від 25.12.2016 року про надання земельних ділянок 17-тьом заявникам, якими і були позивачі та відповідачі (а.с.7, т.1) та повторно розглянула заяви і прийняла рішення, якими тим же особам надала дозвіл на складання проекту землеустрою на відведення земельних ділянок площею по 0,1250 га кожному (а.с.8-15, т.1).

Таким чином, усі позивачі за їх заявами отримали земельні ділянки площею по 0,1250 га.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що сесія сільської ради, наділивши відповідачів земельними ділянками у вказаному урочищі, порушила їх право на отримання земельних ділянок у власність площею, зазначеною у поданих заявах якою фактично користувались, право визначене ст.344 ЦК України та ст.119 ЗК України на набуття за набувальною давністю у власність земельних ділянок, якими вони відкрито і безперервно користувались з 2000 року протягом більше ніж 15 років, порушено порядок вирішення їхніх заяв про передачу ділянок у власність, відповідачам неправомірно надано земельні ділянки за рахунок земель, які перебувають у їхньому користуванні.

Колегія суддів вважає, що суд дав правильну оцінку, відхиливши такі доводи позивачів.

Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

У постанові Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №742/2916/15-ц колегія суддів касаційного цивільного суду звернула увагу на те, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Крім того, зміст норми, викладеної у ст.119 ЗК України вказує лише на право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Фактично земельним кодексом не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до гарантованого виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України).

Так само не гарантує права на надбання майна ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на яку посилається сторона позивача. Відповідно до практики ЄСПЛ особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якщо оскаржувані рішення стосуються її майна в розумінні цього положення. Майном може бути як існуюче майно, так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія і повинні гуртуватися на законодавчому положенні або юридичному акті.

У позовній заяві та протягом усього часу розгляду справи позивачі підтвердили, що земельні ділянки у зазначеному урочищі на початку 2000 року зайняті ними та їхніми родичами самоправно, за що притягались до адміністративної відповідальності, що й підтверджується протоколами на (а.с. 48-50, т.1).

Крім цього, суд першої інстанції вірно врахував, що позивачі не звертались до органу місцевого самоврядування із заявами про передачу у власність земельних ділянок на підставі статті 119 ЗК України, а отже сесія сільської ради і не розглядала заяви позивачів у такому ракурсі. Зокрема, суд першої інстанції вірно встановив, що усі позивачі за їх заявами отримали земельні ділянки площею 0,1250 га. і зазначену обставину підтверджували відповідачі протягом усього часу розгляду справи. При цьому їх бажання отримати ділянки більшого розміру, у межах площі, самовільно зайнятої свого часу, не гарантується законом.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не з`ясовано чи мали можливість позивачі реалізувати своє право на звернення з заявами про отримання земельних ділянок за давністю користування, чи порушене закріплене законом право позивачів на таке звернення, у зв`язку з прийняттям Горохолинською сільською радою оскаржених рішень, а також щодо неврахування висновку Великої Палити Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про «правомірні очікування» та «законне сподівання» позивачів (постанови від 30 травня 2018 року у справі 923/466/17 та від 01 серпня 2018 року у справі 369/6516/16-ц).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вирішуючи питання про розподіл земельних ділянок в урочищі «Панське» між громадянами, які звернулись до сесії з заявами про надання дозволу на їх відведення, сесія сільської ради діяла у межах повноважень, наданих законом, зокрема, з дотриманням порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, встановленого ст.118 Земельного кодексу України, і прийняла рішення щодо виділення земельних ділянок конкретним громадянам і надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення конкретної площі. Усі позивачі за їх заявами отримали земельні ділянки площею по 0,1250 га. При цьому їх бажання отримати ділянки більшого розміру, у межах площі, самовільно зайнятої свого часу, не гарантується законом. Факт виділення сесією сільської ради у порядку реалізації виключних її повноважень на управління землями, поряд з позивачами таких самих за розміром ділянок відповідачам, не може бути розцінений, як незаконний.

Суд першої інстанції вірно вважав, що порушення окремих процедурних питань, визначених регламентом, на які вказують позивачі (а саме, що перелік питань які виносились на сесію 22.11.2017 року не доведено саме за 10 днів до її початку, проекти майбутніх рішень не оприлюднено за 20 днів до їх розгляду сесією, постійна комісія ради розглянула спірне питання не за 10 днів до початку роботи сесії, не забезпечено їх право бути присутніми на засіданні комісії із земельних питань та на пленарному засіданні) не можуть бути підставою для скасування оскаржених рішень, оскільки не свідчать про те, що вони мали істотне значення та вплив на результати прийнятих рішень для усіх учасників справи. З цих же міркувань колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо процедурних порушень під час ухвалення сільською радою оскаржених рішень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовивши у задоволенні позову.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на вказані норми закону, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання представника позивачів під час апеляційного розгляду на таку підставу для скасування оскаржених рішень сільської ради як використання деякими відповідачами свого права на безоплатну приватизацію, оскільки вказана підстава позовну не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

З цих же мотивів суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував і не дав оцінку дотриманню при ухваленні оскаржених рішень законодавства про корупцію, оскільки оскаржені рішення були прийняті в умовах реального конфлікту інтересів. Адже питання про конфлікт інтересів не було предметом розгляду у суді першої інстанції, позивач у позовних вимогах на нього не посилався.

Зазначені представником апелянтів питання на даній стадії процесу можуть бути тільки підставою для постановлення окремої ухвали.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який по суті заявлених у встановленому порядку вимог ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник позивачів Парфан Т.Д., просив його скасувати, посилаючись на те, що арешт на спірні земельні ділянки накладався з метою забезпечення позову, а остаточне рішення у справі не ухвалено.

Так, відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись зазначеною нормою закону, суд першої інстанції правильно задовольнив заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, скасувавши заходи забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги у цій частині також є необгрунтованими.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскаржуваних рішень немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_17 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта