Справа № 212/9476/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді: Власенко М.Д.,

за участі секретаря судового засідання: Борух Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 у порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства " Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення вихідної допомоги,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі ОСОБА_5 «ЦГЗК») про стягнення вихідної допомоги, в редакції уточненої позовної заяви від 15 березня 2019 року просила стягнути з відповідача на її користь 2487 гривень 49 копійок в порядку невиплаченої вихідної допомоги при звільнені, а також 53799 гривень 90 копійок середнього заробітку за частину затримки розрахунку при звільненні за період з 23.07.2010 року по 29.05.2013 року .

На підтвердження вимог вказала, що з 14.04.1992 року по 17.06.1996 року та з 11.05.2004 року по 22.07.2010 року вона працювала на підприємстві відповідача машиністом конвеєра. 22.07.2010 року вона звільнилася за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію. В жовтні 2018 року їй стало відомо, що відповідач зобовязаний був виплатити їй вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 р.р. передбачено при звільненні працівника, виплачується одноразова допомога при роботі на підприємстві від 7,5 років.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін.

04 лютого 2019 року розгляд справи відкладено, для надання часу представнику позивача для ознайомлення з письмовими поясненнями представника відповідача.

11 лютого 2019 року представником позивача надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача для підготовки подання відзиву.

01 березня 2019 року представником відповідача до суду направлено відзив на позовну заяву, в якому вказали, що позивач пропрацювала на підприємстві відповідача лише 6 років та 2 місяці, а отже не набула права на виплату одноразової допомоги при звільненні. У випадку задоволення позовних вимог, просили суд застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої вихідної одноразової допомоги та зменшити невиплачену суму середнього заробітку до суми за 1 рік, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнену позовну заяву в редакції від 15 березня 2019 року, вказав, що позивачка працювала на 14.04.1992 року по 17.06.1996 року на шахті «Орджонікідзе», яка вподальшому була передана в оренду та викуплена відповідачем ОСОБА_5 «ЦГЗК». З 11.05.2004 року по 22.07.2010 року позивач знову працювала на шахті «Орджонікідзе», яка вже була у власності відповідача, а отже її загальний стаж роботи, який хоча і переривався, але становить більше 7,5 років і надає їй право на одноразову вихідну допомогу при звільненні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, вважаючи, що з 11.05.2004 року по 22.07.2010 року позивачка не перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_5 «ЦГЗК», а тому її стаж роботи на шахті «Орджонікідзе», яка вже належала ОСОБА_5 «ЦГЗК» слід рахувати лише з моменту її працевлаштування 11.05.2004 року по момент звільнення 22.07.2010 року, що становить 6 років 2 місяці, а отже їй правомірно не було виплачено одноразову вихідну допомогу при звільненні, оскільки стаж роботи не перевищів 7,5 років.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_4 народилась 12 липня 1958 року, що підтверджується паспортом громадянина України, серії АО № 120560 (а.с.4).

Згідно даних трудової книжки позивачка прийнята на роботу 14.04.1992 року на шахту «Орджонікідзе» виробничого обєднання «Кривбасруда», звідки була звільнена за власним бажанням 17.06.1996 року (а.с.5).

30 грудня 1998 року за договором оренди державного майна Криворізьким державним залізорудним комбінатом шахту «Орджонікідзе» було передано Відкритому Акціонерному Товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого на теперішній час є ОСОБА_5 «ЦГЗК» (а.с.46-47).

09.11.2000 року ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було придбано у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу шахту «Орджонікідзе» (а.с.48).

Згідно даних трудової книжки позивачка прийнята на роботу на шахту «Орджонікідзе» ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 11.05.2004 року, звідки була звільнена у звязку із виходом на пенсію 17.06.1996 року (а.с.5- зворот).

Згідно довідки ОСОБА_5 «ЦГЗК» від 16.01.2019 року позивачка ОСОБА_4 с 11.05.2004 року прийнята на роботу машиністом конвеєра 3 розряду дільниці шахти «Орджонікідзе» Наказом про прийняття на роботу від 06.05.2004 року № 83-к-862 та звільнена 22.07.2010 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію наказом від 22.07.2010 року № 227 (а.с.32).

Відповідно до довідки ОСОБА_5 «ЦГЗК» за №1391 від 07.12.2018, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 на момент звільнення складала 2487,49 грн. (а.с. 28).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог суду першочергово належить встановити правові підстави заявленого позову, зокрема чи обєктивно існує порушене право, що підлягає захисту.

Пунктом 1.2 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі Галузева Угода), визначено сферу її застосування, а саме Угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємставми гірничо-металургійного комплексу України.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди, сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобовязана виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше, зокрема при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати (а.с. 6-7).

Таким чином, умовами Галузевої Угоди виплату одноразової допомоги при виході на пенсію працівникам підприємства та її розмір повязано виключно зі стажем роботи працівника на такому підприємстві і передбачено її виплату для працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємством.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Позивач, заявляючи вимоги до відповідача посилався на наявність необхідного трудового стажу, який переривався, на підприємстві ОСОБА_5 «ЦГЗК», на яке поширюється дія Галузевої Угоди, а саме більше 7,5 років , а саме з 14.04.1992 року по 17.06.1996 року (4 роки 2 місяці) та з 11.05.2004 року по 22.07.2010 року (6 років 2 місяців).

Відповідно до ст.37 ЦК УРСР (в редакції станом момент звільнення позивача - 17.06.1996 року) юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. Порядок ліквідації і реорганізації юридичних осіб визначається законодавством Союзу РСР і постановами Ради Міністрів Української РСР.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_4 з 14.04.1992 року по 17.06.1996 року працювала на шахті «Орджонікідзе» виробничого обєднання «Кривбасруда», звідки і була звільнена за власним бажанням, при цьому на момент її звільнення, юридична особа роботодавець ВО «Кривбасруда» не була ліквідована, реорганізована або перетворена, а її структурна одиниця - шахта «Орджонікідзе» не перебувала в оренді або відчужена іншій, відмінній від роботодавця позивачки юридичній особі. Будь-яке окреме майно або цілісний майновий комплекс шахти «Орджонікідзе» не переходило до нововиниклих юридичних осіб.

Лише через два з половиною роки після звільнення позивачки з шахти «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», вказана структурна одиниця була передана в оренду Відкритому Акціонерному Товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого на теперішній час є ОСОБА_5 «ЦГЗК» за договором від 30 грудня 1998 року і з саме з цього моменту у орендаря виникли права та обовязки, визначені ст.ст.14-16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції станом на 30.12.1998 року) як правонаступника прав та обов'язків цілісного майнового комплексу, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Так, згідно статті 15 «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції станом на 30.12.1998 року), орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником.

Відповідно до статті 16 цього Закону, працівникам підприємств, структурних підрозділів, що припинили свою діяльність відповідно до статті 14 цього Закону, з

якими орендар не уклав трудові договори, забезпечуються соціально-правові гарантії, передбачені відповідним законодавством України для працівників, що звільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка в період з 14.04.1992 року по 17.06.1996 року не перебувала в трудових відносинах з ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого на теперішній час є ОСОБА_5 «ЦГЗК», оскільки була прийнята на роботу та звільнена з шахти «Орджонікідзе» іншим власником - ВО «Кривбасруда», яким видавались відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення, а також виплачувалась заробітна плата.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування позивачки в трудових відносинах з підприємством відповідача у період з 14.04.1992 року по 17.06.1996 року суду не надано, і вказані обставини заперечувались самим підприємством.

Згідно довідки ОСОБА_5 «ЦГЗК» від 16.01.2019 року, яка повністю узгоджується з даними трудової книжки позивача, стаж роботи ОСОБА_4 на ОСОБА_5 «ЦГЗК» склав 6 років і 2 місяці з 11.05.204 року по 22.07.2010 року.

Отже, виходячи з аналізу змісту п.1.2 та п.6.1 Галузевої Угоди, згідно яких сфера її застосування поширюється виключно на працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами та набувають право на одноразову допомогу при виході на пенсію залежно від стажу роботи на цьому підприємстві, суд вважає, що позивачка не набула права на таку допомогу, оскільки стаж її роботи на ОСОБА_5 «ЦГЗК» є меншим, чим 7,5 років.

Таким чином, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних та стягнення з відповідача одноразової допомоги при звільненні відповідно до умов Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства " Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за частину затримки розрахунку при звільненні.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2019 року.

Суддя: М. Д. Власенко