ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1420/19 Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1546/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фінкевича Володимира Григоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом адвоката Фінкевича Володимира Григоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства "Херсонобленерго" про визнання рішення комісії недійсним,

В С Т А Н О В И В :

23 січня 2019 року адвокат Фінкевич Володимир Григорович, діючий від імені ОСОБА_1 ,звернувся до суду з вказаним позовом до Акціонерного товариства "Херсонобленерго", в якому просив визнати недійсним рішення комісії Херсонського міжрайонного відділення енергозбуту Приватного акціонерного товариства "Херсонобленерго" про розгляд актів про порушення ПРРЕЕ від 12.11.2018 року №126 про нарахування збитків у сумі 14156,46грн.

Позов обґрунтований наступним.

02 листопада 2018 року представником відповідача проводився огляд житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на предмет виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії.

За результатом огляду було складено Акт про порушення №234004, за яким нібито встановлено порушення п.п. 8.2.4., 5.5.5., 20 Правил роздрібного ринку електричної енергії у вигляді самовільного підключення до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку.

Вказав, що позивач не допускав жодних порушень Правил роздрібного ринку електричної енергії, в тому числі він не здійснював самовільного підключення до мереж енергопостачальника. На схемі обліку не зазначено та не встановлено фактичне місце безоблікового підключення перед приладом обліку.

Окрім того, позивач відмовився від підписання Акту про порушення і хоча вказаний Акт і підписаний двома незаінтересованими особами, проте дані особи ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) не були присутні при складанні Акту і взагалі не бачили фактів порушення, які викладені в акті про порушення.

Також, в акті про порушення є посилання на нормативні документи (ПКЕЕ і ПКЕЕН), які втратили чинність.

Крім того, вказав, що розрахунок за Актом на суму 14156,46грн зроблений з порушенням законодавства, оскільки Методика визначення обліку та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕн, не може бути застосована, оскільки втратили чинність нормативні акти, на підставі яких дана Методика затверджувалась.

На підставі викладеного просив задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року було закрито провадження у цій справі.

В апеляційній скарзі адвокат Фінкевич Володимир Григорович, діючий від імені ОСОБА_1 ,просить скасувати вказану ухвалу й передати матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду позову по суті, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема вказав, що є помилковим посилання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17, відповідно до якої оскарження протоколу щодо розгляду акту про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними слід тлумачити як спір, який не підлягає судовому розгляду. При цьому представник скаржника вказав, що в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року не наведено жодного іншого способу захисту ОСОБА_2 свого невизнаненого, порушеного чи оспореного права. Так само і суд першої інстанції у цій справі не пропонує жодного іншого способу захисту порушеного права позивача. Також, пославшись на принцип доступу до правосуддя, який закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що висновок суду першої інстанції про неможливість оскарження протоколу щодо розгляду акту про порушення ПРРЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними обмежує право позивача захищати відповідно до ст.124 Конституції України свої порушені, невизнані чи оспорені права, визначати межі заявлених вимог та способи захисту прав. При цьому вказав, що Конституція України не встановлює обмеження доступу до правосуддя, крім випадків, коли законом визначено обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Крім того, зазначив, що обрання неналежного способу захисту не є підставою для відмови у судовому розгляді, а є підставою для відмови в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захист прав шляхом подання позову про оскарження рішення комісії Херсонського міжрайонного відділення енергозбуту від 12.11.2018 року №126, оформленого у вигляді протоколу, про нарахування збитків за актом про порушення Правил користування електричною енергією від 12.11.2018 року, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним і зробленим при дотриманні норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається наступне.

Сторонами не заперечується, що 02 листопада 2018 року представником відповідача проводився огляд житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на предмет виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії.

За результатом огляду було складено Акт про порушення №234004, відповідно до якого встановлено порушення п.п. 8.2.4., 5.5.5., 20 Правил роздрібного ринку електричної енергії у вигляді самовільного підключення до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку (а.с.7).

Відповідно до Витягу із протоколу засідання комісії ХМВЕ по розгляду актів про порушення ПРРЕЕ за №126 від 12.11.2018 року комісія дійшла висновку, що акт №126 від 12.11.2018 року складено у відповідності до ПРРЕЕ та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення, зазначеного в акті. Розрахунок по акту наведено, до сплати 14156,46грн. Також зазначено, що акт розглянуто у присутності споживача та довіреної особи ОСОБА_4 . Крім того, вказано, що про відключення помешкання від електропостачання згідно ПРРЕЕ та кримінальну відповідальність попереджено, витяг з протоколу засідання комісії та платіжний документ для сплати у 30-денний строк надано споживачу (а.с.9).

Вказана позовна заява подана до суду 23 січня 2019 року (а.с.1-5).

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року провадженні у справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України(а.с.47-48).

Відповідно до положень п.8.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (чинні з 19.04.2018 року):

--- споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день);

--- у разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії;

--- спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом;

--- якщо судом прийнято рішення, яким спростовано факт безоблікового споживання електричної енергії споживачем та/або відмовлено оператору системи в задоволенні позову щодо стягнення зі споживача вартості необлікованої електричної енергії, розрахованої на підставі акта про порушення, та за умови набрання рішенням суду законної сили оператор системи скасовує відповідний акт про порушення.

Отже, вказані ПРРЕЕ не передбачають відключення помешкання від електропостачання лише за самим фактом складання акту про порушення, вони передбачають звернення оператора системи до суду з позовом для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії у разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акту, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акту.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Саме такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17 (провадження № 14-503цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акту про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Відтак, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що провадження у справі підлягає закриттю.

Таким чином, апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання недійсним рішення комісії Херсонського міжрайонного відділення енергозбуту Приватного акціонерного товариства "Херсонобленерго" про розгляд актів про порушення ПРРЕЕ від 12.11.2018 року №126 про нарахування збитків у сумі 14156,46 гривень сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

А тому суд підставно закрив провадження у справі.

Слід зазначити, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що 12.11.2018 року позивач був присутнім на засіданні комісії по розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, йому було надано протокол засідання комісії та рахунок до сплати, який було сплачено позивачем 25.11.2018 року. При розгляді справи апеляційним судом представник відповідача зазначила, що на засіданні комісії по розгляду актів про порушення ПРРЕЕ позивач був разом зі своїм адвокатом, що підтверджено позивачем. Ним також підтверджено факт сплати ним коштів в сумі 14156,46грн за вказаним рішенням комісії. При цьому позивач зазначив, що зробив це, оскільки побоювався, що він буде відключений від постачання електроенергії.

Апеляційний суд враховує, що вказані обставини не були предметом позову, також вони не були викладені і в якості доводів апеляційної скарги. Крім того, позивач не заявляв вимоги про стягнення сплачених ним коштів з наведенням відповідних підстав. Отже, в межах позовних вимог, заявлених позивачем, рішення комісії про розгляд акту про нарахування збитків не може бути самостійним предметом оскарження, вказаний акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору).

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують. Зокрема, підлягають залишенню поза увагою посилання представника скаржника на помилковість посилання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17, з огляду на те, що в ній (як і в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції) не наведено жодного іншого способу захисту позивачем свого невизнаненого, порушеного чи оспореного права. При цьому апеляційний суд виходить з того, що у цій справі позивачем по суті оскаржується доказ, який по суті є фіксацією відповідного порушення. Тобто у правовідносинах між сторонами на час подання позову не вбачається наявність спору, що в свою чергу виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Також, слід відхилити й посилання на обмеження права позивача захищати відповідно до ст.124 Конституції України свої порушені, невизнані чи оспорені права та на відсутність підстав для відмови в судовому розгляді обрання неналежного способу захисту права, оскільки в даному випадку жодним чином мова не йде про обмеження прав позивача та про наявність порушеного права. Натомість, як вже зазначено, у цій справі відсутнє право позивача, що підлягає судовому захисту.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Фінкевича Володимира Григоровича, діючого від імені ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 жовтня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська