Провадження № 4-с/359/31/2019
Справа № 359/5284/19
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

за участю представника заявника - ОСОБА_1 ,

державного виконавця Роєнка Р.В.,

заінтересованої особи - стягувача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Роєнка Романа Володимировича у Київській області та постанову державного виконавця про накладення штрафу, заінтересована особа стягував ОСОБА_2 , -

встановив:

В червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з вище зазначеною скаргою, в якій просить : визнати незаконною постанову про накладення штрафу від 28.03.2019 року винесену у виконавчому провадженні № 9595285 головним державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві; зобов`язати державного виконавця Роєнко Р.В. або іншу посадову особу Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області здійснити дії щодо скасування постанови про накладення штрафу від 28.03.2019 року винесену у виконавчому провадженні № 9595285.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Броварському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 9595285 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2005 року та до досягнення дитиною повноліття. Постанова про відкриття виконавчого провадження 21.10.2008 року винесена державним виконавцем Солом`янського РУЮ у м. Києві Рибак Ю.І. В подальшому 01.04.2019 виконавче провадження передано до Броварського МВ ДВС та знаходиться на виконанні у ОСОБА_5 ..

Крім того зазначено, що з травня 2005 року по січень 2019 року боржник частково здійснював сплату аліментів у розмірі по 300 гривень на місяць, оскільки певний час отримував мінімальну заробітну плату та був безробітний. Боржник фактично до середини 2008 року мав переплату по аліментним зобов`язанням, так як платежі сплачував регулярно і в розмірі більшому визначеному судом. Станом на 2018 рік він допускав, що є заборгованість, проте в значно меншому розмірі, ніж її обрахував державний виконавець.

29.05.2019 представник боржника - ОСОБА_1 на підставі заяви ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. В ході ознайомлення з матеріалами було встановлено застосування ряду передчасних примусових заходів до боржника, у тому числі факт винесення незаконної постанови державним виконавцем Солом`янського РВДВС про накладення штрафу на боржнику в користь стягувача. Так, 28.03.2019 державним виконавцем Кедик Т.В. Солом`янського РВ ДВС було винесено постанову про накладення штрафу. Згідно постанови вирішено накласти на боржника штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 98212,88 грн., що складає 49106,44 грн. Зазначено про те, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

До моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження боржнику не було відомо про існування даної постанови.

При прийнятті рішення про розмір нарахованого штрафу виконавець керувався здійсненим 06.03.2019 розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 9595285. Згідно розрахунку зазначено, що боржник сплачує аліменти по 300 грн. щомісячно з січня 2005р. по січень 2019р., а сукупний розмір заборгованості складає 100 688,38 грн..

Здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості заявник не визнає, в зв`язку із тим, що у період з 01.03.2006 по 23.09.2013 він працював за трудовим договором на посаді менеджера в підприємстві - ПП «ПКС-Авто», що підтверджується записом у трудовій книжці. У вказаний період трудових відносин боржник отримував заробітну плату близьку до мінімально встановленої законами про державний бюджет за відповідні роки. Проте згідно довідки розрахунку заборгованості від 03.06.2019 державний виконавець у період з березня 2006 по вересень 2013 при розрахунках застосував показник середньої заробітної плати для працівника по регіону. Розміри щомісячно отримуваної заробітної платні боржником є значно меншими ніж розміри визначених Державним комітетом статистики середньої заробітної платні по Київській області, а як наслідок сукупний розмір заборгованості не відповідає дійсності.

На особистому прийомі державному виконавцю було повідомлено про незаконність постанови про накладення штрафу від 28.03.2019 та необхідність ініціювання питання про її скасування. Державний виконавець у постанові взагалі не зазначив, який саме період заборгованості у 3 роки, він брав для прийняття рішення про накладення штрафу. У будь-якому разі сума заборгованості за три роки виникла за період, що передував набранню законної сили відповідної норми матеріального права, а том постанова є незаконною.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження наявні докази часткової сплати боржником заборгованості з аліментів протягом усього періоду примусового виконання. Дана обставина була відома державному виконавцю та визнана ним, адже при здійснені розрахунків із заборгованості часткові сплати брались до уваги та містяться у відомостях.

Згідно заяви стягувача від 15.02.2019 на ім`я начальника Солом`янського РВ ДВС у м.Києві. Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 06.03.2019 сукупний розмір заборгованості становив 100 688,38 грн., проте у постанові зазначено іншу суму 98 212,88 грн.. Висновок про період у три роки з моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання є суб`єктивним баченням державного виконавця, адже у нормі відсутнє вказівка на це. Натомість переконаний у тому, що виконавець повинен був вказати конкретний період тривалість у три роки, брати період з квітня 2005 (момент пред`явлення виконавчого листа до виконання) по квітень 2008, то у цей період була відсутня заборгованість з аліментів, що підтверджується розрахунком зробленим самим виконавцем. Звертає увагу, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, вважає, що на день винесення постанова про накладення не можна брати до уваги період заборгованості у три роки, так як сама підстава застосування такої відповідальності виникла лише з 28.08.2018, з прийняттям змін до закону про виконавче провадження.

До Броварського MB ДВС на ім`я начальника була направлена вимога боржника від 06.06.2019 з обґрунтуванням незаконності оскаржуваної постанови про накладення штрафу та заявлено вимогу щодо необхідності її скасування. Проте ніякі дії не були проведені, постанова не скасована, в зв`язку з чим заявник вимушений звернутись до суду з даною скаргою.

У судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу та викладені в ній обставини та просив задовольнити.

Представник Броварського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, в.о. начальника - Роєнко Р.В. заперечував проти скарги, просив відмовити. При цьому пояснив, що він не має права скасувати постанову державного виконавця іншого підрозділу виконавчої служби.

Стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти скарги.

Заслухавши пояснення представників заявника, державної виконавчої служби, стягувача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Наведене відповідає вимогам ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому суд звертає увагу, що ч.2 цієї статті визначає підвідомчість скарг щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже вказана стаття визначає, зокрема, оскарження в порядку адміністративного судочинства рішень (дій чи бездіяльності) виконавця чи посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про накладення штрафу, коли така постанова виконується як самостійний виконавчий документ. А в даному випадку оскаржується бездіяльність, допущена посадовою особою органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення в цивільній справі, під час якого державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу, а не щодо виконання останньої.

Так, судом встановлено, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області 17 січня 2019 року було видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-1479 від 19.08.2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2005 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10).

21.10.2008 державним виконавцем Відділу ДВС Солом`янського районного УЮ у м.Києві Рибак Ю.І. було відкрито виконавче провадження за № 9595285 (а. с. 11).

Крім того встановлено, що головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В. було винесено постанову 28.03.2019 відповідно до якої, за наявності заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три роки накладено на ОСОБА_3 штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості 98 212,88 гривень, що становить 49 106,44 гривень (а. с. 13).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.03.2019 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві, сукупний розмір заборгованості. Розрахунок якого здійснено за ознакою середньої заробітної плати по Київській області згідно даних наданих Держстатом станом на березень 2019 року становить 100 688,38 гривень (а. с. 14-18).

Згідно довідки Броварського МРВ ДВС ГТУЮ від 24.07.2019 № 31796 заборгованість станом на 01.07.2019 становить 100619,40 гривень (а. с. 55-59).

Дослідження вищевказаної довідки від 24.07.2019 № 31796 (а.с. 55-59) також встановлено, що боржнику перераховано розмір аліментів за весь період, протягом якого рахується заборгованість, починаючи з квітня 2005 року. У зв`язку з цим розмір заборгованості на березень 2019 року становить іншу суму, що дорівнює 94216,65гривень, враховуючи наступний розрахунок:

- 100619,40грн.(розрахована в.о. начальника Броварського МР ВДВС заборгованість станом на 01.07.2019) (2334,25грн.х3міс.( нараховані аліменти за період квітень-червень 2019)- 600грн.( сплачені аліменти за квітень-червень 2019)= 94216,65грн..

Наведене свідчить про те, що при нарахуванні штрафу державним виконавцем використаний невірний розрахунок заборгованості за аліментами, внаслідок чого враховувалась значно більша сума заборгованості, що вочевидь вплинуло на розмір нарахованого штрафу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно абзацу 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Статтю 71 доповнено частиною чотирнадцятою згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018 року.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, станом на 28.03.2019, тобто на день винесення постанови про накладення штрафу не можна брати до уваги період заборгованості у три роки, так як сама підстава для застосування такої відповідальності виникла лише з 28.08.2018, тобто після набрання законної сили відповідних змін.

До Броварського МРВ ДВС на ім`я начальника була направлена вимога боржника від 06.06.2019 з обґрунтуванням незаконності оскаржуваної постанови про накладення штрафу та заявлено вимогу щодо необхідності її скасування (а.с.25-28).

Наказом від 05.06.2019 №526/4 в.о.начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області покладено тимчасове виконання обов`язків начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на заступника начальника цього є відділу ОСОБА_5 з 06 червня 2019 року (а.с.41).

Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В цьому зв`язку суд наголошує, що в силу вимог п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України першою засадою (принципом) цивільного судочинства є верховенство права.

Зміст цього принципу розкривається в ст.10 ЦПК України та передбачає, зокрема, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ч.9 ст.10 ЦПК України цієї статті, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, заперечення представника суб`єкта оскарження проти доводів скарги, що постанова про накладення штрафу на боржника винесена державним виконавцем іншого відділу державної виконавчої служби (Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві), який безпосередньо не підпорядкований т.в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області заступнику начальника відділу Роєнку Р.В., а тому не може бути ним скасована, призводить до того, що обмежує заявника, як сторону у виконавчому провадженні на відновлення свого порушеного права у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб, оскільки оскарження постанови державного виконавця, у провадженні якого не знаходиться виконавче провадження призведе до того, що унеможливить усунути це порушення, у тому числі і на підставі рішення суду. Отже, на переконання суду, такі заперечення при встановленому факті допущених державним виконавцем очевидних порушень при накладення штрафу на боржника, суперечить принципу правової визначеності, що є одним із елементів верховенства права, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З цих підстав, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною постанову про накладення штрафу від 28.03.2019 року, винесену у виконавчому провадженні №98595285 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Кедик Тетяною Володимирівною.

Зобов`язати заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, або іншу посадову особу Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити дії щодо скасування постанови про накладення штрафу від 28.03.2019, винесеної у виконавчому провадженні №9595285.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений 16.08.2019

Суддя: І.В.Муранова-Лесів