Справа № 588/276/19
провадження № 2/588/244/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Маслова В.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14.02.2019 звернулися до суду з указаним позовом, який мотивували тим, що вони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не надає їм матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, бо постійно працює в ПрАТ «Монделіс Україна», отримує заробіток в середньому 19409 грн. в місяць. Натомість вони не працюють, так як є непрацездатними за віком, мають незадовільний стан здоровя, невеликий розмір доходу у вигляді пенсії, у наслідок чого, потребують матеріальної допомоги.

Посилаючись на указані обставини, позивачі просили суд: 1) стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно; 2) стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Позивачі в судове засідання не зявились, у позові просили суд про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав, повідомив що має достатній рівень доходу для надання утримання батькам. Разом із тим, відповідач зазначив, що також має неповнолітню дитину, на утримання якої з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 його доходу. Стягнення аліментів на батьків не перешкоджатиме сплаті ним аліментів на дитину, а рішення суду, у даній справі, не слугуватиме у подальшому підставою для предявлення ним позову про зменшення розміру аліментів на дитину.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно з частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

За змістом пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх працездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Позивачі, ураховуючи їх рік народження та положення статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», станом на час звернення з цим позовом до суду та на час вирішення справи є особами, що досягли пенсійного віку.

Вирішуючи питання про те чи потребують позивачі матеріальної допомоги, суд виходить з таких мотивів.

Потреба в матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримки нормальної життєздатності особи. З урахуванням наведеної в частині 1 статті 10 СК України вказівки про можливість застосування аналогії закону до сімейних правовідносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід виходити з критеріїв, встановлених в частині 4 статті 75 СК України, яка передбачає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже і для визначення того, чи потребують батьки матеріальної допомоги слід виходити з цих же критеріїв.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

На підставі довідки, виданої Південним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області, судом установлено, що позивачі перебувають на обліку в управлінні, отримують пенсію за віком, розмір якої складає: у ОСОБА_4 1879,33 грн., у ОСОБА_2 1875,15 грн.

За таких обставин, вказаний розмір пенсії позивачів хоча і є невеликим, проте він перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму, а відтак позивачів не можна визнати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Відповідно, стягнення з відповідача аліментів на їх утримання суперечитиме закону.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що в разі задоволення даного позову загальний розмір аліментів, що підлягатиме стягненню з відповідача на утримання батьків та неповнолітню дитину сягатиме 2/3 доходу відповідача, тобто більше половини цього доходу, що поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права надавати утримання своїм батькам і без ухвалення відповідного рішення судом про стягнення аліментів.

Даючи оцінку заяві відповідача про визнання позову суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглядаючи заяву відповідача про визнання позову суд виходить із того, що така заява була зазначена ним усно та не була викладена в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За таких обставин, суд вважав недоцільним постановляти ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 21.03.2019 року.

Суддя В. В. Маслов