22-ц/804/1052/19
263/9069/18

Єдиний унікальний номер 263/9069/18
Номер провадження 22-ц/804/1052/19
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Мальцева Є.Є.

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Баркова В.М.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013. В обґрунтування позовних вимог вказала, після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013, відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Спадкову справу було заведено 16.07.2013 року на підставі заяви ОСОБА_1, яка є спадкоємцем за заповітом, нотаріально посвідченим 05.03.2002, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно в рівних частках на користь позивача ОСОБА_1 та її рідного брата ОСОБА_5, який помер 09.04.2005. Спадщина складається з квартири АДРЕСА_2. 1/2 частка цієї квартири належала спадкодавцеві - ОСОБА_4, а інша ? частка цієї квартири належала ОСОБА_6, яка померла 18.12.1995 рок. Її чоловік ОСОБА_4 прийняв спадщину, так як постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не оформив своїх прав. 28.08.2015 позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2015 року з тих підстав, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на квартиру, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Оригінал правовстановлюючого документу на квартиру у позивача відсутній, наявна була лише копія свідоцтва про право власності на житло №28707, виданого 26.12.1994 ЖКХ «Житловик». Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3, вказана квартира належала ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у рівних частках, тобто по ? частці.

Позивач є онукою ОСОБА_6.

12 травня 1960 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, одружився з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент їхнього одруження у ОСОБА_7 вже була донька - ОСОБА_8І, яка народилась 20 березня 1939 року. Остання вийшла заміж за ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9. Від цього шлюбу 18 травня 1968 року народилась позивач - ОСОБА_9 (дівоче прізвище) ОСОБА_10, яка 21 червня 1986 року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_11 та змінила прізвище на ОСОБА_11. Таким чином позивач є рідною онукою дружини спадкодавця. Рідних дітей у ОСОБА_4 не було. Його дружина ОСОБА_6 померла 19.12.1995 року. Її донька - ОСОБА_12 померла 07.01.2002 року. У спадкодавця ОСОБА_4 був рідний брат - ОСОБА_13, який помер 25.09.1999 року. В нього є донька (племінниця спадкодавця) ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_13). Згідно із заповітом спадкодавця його майно мало бути успадковане позивачем та її братом ОСОБА_5 у рівних частках (тобто по 1/2). Проте ОСОБА_5 помер у 2005 році до смерті спадкодавця. Позивач вважає, що згідно зі ст. 1245 ЦК України вона за заповітом має право на спадкування 1/2 частки спадкового майна. Інша половина спадкового майна має спадкуватися спадкоємцями за законом. Друга половина спадщини після смерті ОСОБА_4 могла би бути успадкована його дружиною, як спадкоємцем першої черги. Оскільки вона померла до смерті спадкодавця, то ця 1/2 частка спадщини могла бути успадкована її донькою - ОСОБА_12 Оскільки вона також померла 07.01.2002 року до смерті спадкодавця, а її донькою є позивач, то вона має право успадкувати іншу частку спадкового майна за законом по праву представлення. При цьому позивач вважає, що племінниця спадкодавця - ОСОБА_2, яка також претендує на спадщину, не має право на спадкове майно, оскільки якби її батько - ОСОБА_13, був би живий на момент смерті спадкодавця (його рідного брата), то він не входив би до кола спадкоємців першої черги, а входив би до кола спадкоємців другої черги.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визнати за нею право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказала, що на момент своєї смерті її дядько ОСОБА_4 (спадкодавець) був єдиним власником спірної квартири. Він прийняв у спадщину ? частку квартири, що належала його жінці ОСОБА_6, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових справ. Спадкодавець - ОСОБА_4, заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усе своє майно у рівних частках кожному. ОСОБА_5 помер 09.04.2005 року, до смерті спадкодавця та до моменту відкриття спадщини, а заповідач не призначив іншого спадкоємця та не уклав нового заповіту, який би охоплював спірну частку спадкового майна. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Рідних дітей у спадкодавця не було, тож ОСОБА_1 не є онукою спадкодавця за законом і не має права спадкування за правом представлення. Єдиною спадкоємицею за законом ОСОБА_4 є ОСОБА_2, його племінниця, як єдина донька його рідного брата ОСОБА_13.

ОСОБА_2 також не має можливості отримати свідоцтво на спадщину у звязку з відмовою нотаріуса. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013 року, та відмовити в цій частині задоволенні вимог за основним позовом ОСОБА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 06 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково: визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013 року, на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені повністю, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 28.02.2013 року, на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2, в розмірі 352,40 грн. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позов і відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у своєму рішенні судом першої інстанції зроблено висновки в частині відмови в задоволенні вимог позивача про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири в порядку у спадкування за законом, як і в частині задоволення вимог зустрічного позову, які не грунтуються на законі, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, що привели суд до помилкових висновків.

У відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі позивача ОСОБА_1, яка надала відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що вона має право на ? частину спірної квартири як спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити спадщину нотаріально у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, і при цьому надала суду достатньо доказів на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно.

І в цій частині рішення ніким не оскаржується.

А вирішуючи спір в частині права на спадкування другої половини квартири, суд виходив з того, що позивач не є спадкоємцем померлого ОСОБА_4, тому не має права на спадкування за законом на частку майна, що не охоплена заповітом. І напроти, відповідач ОСОБА_2 є єдиним законним спадкоємцем, який має право на частину спадщини за законом, тому суд відмовив в цій частині ОСОБА_1 і задовольнив вимоги зустрічного позову ОСОБА_2.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, якому належала квартира АДРЕСА_4 (а.с.13-16), помер 28.02.2013 року (а.с.17). ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках, що підтверджується нотаріально посвідченим заповітом від 05.03.2002 року (а.с.25). ОСОБА_5 помер 09.04.2005 року (а.с.28), тобто до смерті спадкодавця ОСОБА_4.

Спадкову справу №347/2013 було заведено 16.07.2013 року на підставі заяви ОСОБА_1, яка є спадкоємцем за заповітом.

Спадщина складається з квартири АДРЕСА_6. 1/2 частка цієї квартири належала спадкодавцеві - ОСОБА_4, а інша ? частка цієї квартири належала ОСОБА_6, яка померла 18.12.1995 року, спадкоємцем якої був її чоловік - ОСОБА_4, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не оформив своїх прав.

13.08.2013 року до нотаріуса звернулася і ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

28.08.2015 року позивач звернулася до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину. Позивач отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1821/02-31 від 28.08.2015 року з тих підстав, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на квартиру, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_7 та свідоцтвом про право власності на житло №28707 від 26.12.1994 року, виданого ЖКХ «Житловик», вказана квартира належала ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у рівних частках по 1/2.

Щодо наявності підстав для спадкування позивачем за законом, то судом встановлено також, що 12 травня 1960 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, одружився з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент їхнього одруження у ОСОБА_7 вже була донька - ОСОБА_8І, ІНФОРМАЦІЯ_3. Остання, вийшла заміж за ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9. Від цього шлюбу 18 травня 1968 року народилась позивач - ОСОБА_9 (дівоче прізвище) ОСОБА_10. 21 червня 1986 року позивач вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_1.

Таким чином, позивач є рідною онукою дружини спадкодавця. Рідних дітей у ОСОБА_4 не було. Його дружина ОСОБА_6 померла 19.12.1995. Її донька - ОСОБА_12, померла 07.01.2002. У спадкодавця ОСОБА_4 був рідний брат - ОСОБА_13, який помер 25.09.1999. В нього є донька - ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_13), яка є племінницею спадкодавця.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Суд вважав, що у зв'язку з тим, що померлий ОСОБА_4 за життя своєчасно не зареєстрував право власності на квартиру, то позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса, разом з тим, вона виконала усі передбачені законом вимоги для прийняття спадщини, а тому її законні інтереси підлягають захисту, і задовольнив вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, визнавши право власності на ? частку квартири.

Рішення суду в цій частині сторони не оскаржують.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на іншу половину квартири в порядку спадкування за законом по праву представлення суд зазначає наступне.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264).

Відповідно до ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї.

Статтею 1266 ЦК України врегульовані правила спадкування за правом представлення. Так, онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Спадкоємець ОСОБА_4 при житті фактично прийняв спадщину після смерті свої дружини ОСОБА_6, яка померла в 1999 році. Донька ОСОБА_14 спадщину після її смерті не приймала.

Позивач ОСОБА_1 не є родичем (онукою) спадкодавця ОСОБА_4, а тому не відноситься до осіб, які набувають право на спадкування за законом згідно зі статтею 1266 ЦК України.

Разом з тим ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_4 тобто має право на спадщину за правом представлення в порядку статті 1266 ЦК України.

При зверненні до нотаріуса ОСОБА_2 також отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого.

Отже, суд дійшов до правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, і обгрунтованість таких вимог у зустрічному позові ОСОБА_2.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно й обєктивно встановлені обставини справи, правовідносини між сторонами, і правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги аналогічні поясненням представника позивача в суді першої інстанції. Обставини, на які представник позивача посилається у скарзі, були предметом перевірки суду, їм надана відповідна мотивована правова оцінка. Твердження позивача в апеляційній скарзі зводяться до незгоди із висновками суду щодо застосування норм матеріального права, і обставин, встановлених судом, не спростовують. Так, в апеляційній скарзі позивач посилається в обгрунтування своїх вимог на ст.1266 ЦК України, яка прямо передбачає можливість спадкування за правом представлення тільки для онуків спадкодавця, в той час, як ОСОБА_1 не є онукою спадкодавця ОСОБА_4, а є онукою померлої в 1999 році ОСОБА_14, майно якої успадкував її чоловік - спадкодавець в цьому спорі.

Посилання в апеляційній скарзі на позицію Верховного суду від 26 вересня 2018 року № 61-3006св18 не впливають на правильність рішення суду, оскільки вказана постанова вирішує інші правовідносини, що стосуються, зокрема, права на спадщину родичів померлого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон повязує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають, тому в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Судді :

ОСОБА_15

ОСОБА_16

ОСОБА_17