Справа № 185/8380/19
Провадження № 2-о/185/452/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В :

06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що заявник є непрацездатною особою, досягла пенсійного віку у зв`язку з чим перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 13.10.1982 року заявник перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сніжне Донецької області. Основним доходом сім?ї заявника була пенсія чоловіка. Встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка необхідно заявнику для призначення пенсії по втраті годувальника.

В судове засідання заявник не з`явилася, надала письмову заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, в прийнятті рішення цілком довіряє суду.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала з 13.10.1982 року у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 19.10.1995 року.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 з 14 грудня 2014 року були взяті на облік УПСЗН Павлоградської міської ради, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 19 липня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, ОСОБА_3 ?ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Сніжне Донецької області.

Відповідно до довідки від 30.08.2019 року, виданої ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 1787 6177 0473 1725, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в сумі 3064,44 грн. При цьому, розмір пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 становив 12365,76 грн, що підтверджується довідкою № 2135/04.21-09 від 24.09.2019 року.

Відповідно до копії повідомлення про відмову в призначенні пенсії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.07.2019 року за № 191/03.22-19 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , в зв`язку з тим, що заявником не надано довідки з місця проживання (реєстрації) про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 р. № 1085-р м.Сніжне Донецької області, де помер ОСОБА_2 , включено до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як джерела інформації, оскільки можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення факту, про який просить заявник, має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

З вищевикладеного, вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 , на час його смерті, та одержувала від чоловіка допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, так як розмір пенсії чоловіка значно перевищує розмір пенсії заявника. Сам факт того, що ОСОБА_2 помер на непідконтрольній території не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не перебувала на його утриманні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5,12,13,81,89,141,258,259,263-265,268,273, п.5 ч.2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебувала на утриманні у чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя М. М. Перекопський