Дата документу 22.10.2019 Справа № 314/1986/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1986/18
Провадження №22-ц/807/2585/19
Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , 1939 р.н., який на випадок смерті залишив заповіти від 01.03.2002 р. та від 07.09.2012 р., якими заповів усе належне йому майно позивачу ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входять житлові будинки та земельні ділянки. 13.07.2016 р. протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Коробки О.В. із заявою про оформлення спадщини за заповітом після смерті батька, проте з невідомих позивачу підстав ця заява не була прийнята приватним нотаріусом до відома. 02.12.2016 р. позивач повторно звернувся до приватного нотаріуса Коробки О.В. з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмолено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, позивач просить суд встановити додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі вчасно 13.07.2016 року подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини, між тим з невідомих підстав вказана заява зареєстрована лише 02.12.2016р., в зв`язку чим позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Наведені обставини вказують на поважність пропуску строку для прийняття спадщини, між тим вони безпідставно невраховані судом першої інстанції, який необґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , Михайлівська сільська рада, зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . помер ОСОБА_3 , про що надана копія свідоцтва про смерть (а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,3324 га, розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 4,50 га, розташована на території Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; гараж по АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0075 га, розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення для розташування капітального гаражу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заповіту ОСОБА_3 від 07.09.2012 р., останній заповідав все своє спадкове майно позивачу у справі ОСОБА_1 , скасовуючи попередній заповіт від 01.03.2002 р., який був складений також на користь позивача ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Згідно паспорту спадкодавця ОСОБА_3 , на час смерті він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7), тобто на час відкриття спадщини після смерті батька не проживав постійно із спадкодавцем і для прийняття спадщини повинен був подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини 13.01.2016 р. та тривав до 13.07.2016 р. включно.

З матеріалів спадкової справи № 55/16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В. 02.12.2016 р., встановлено, що із заявою про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 звернувся 02.12.2016 р. о 09.45 год., заява була зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справи за № 154 від 02.12.2016 р. (а.с.163).

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, що приймає спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстави спадкування (за законом або заповітом) не вказав, про наявність інших спадкоємців, зокрема, доньки спадкодавця ОСОБА_2 як спадкоємиці за законом першої черги, не повідомив.

Постановою приватного нотаріуса Коробки О.В. від 02.12.2016 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 з тих підстав, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, було рекомендовано звернутись до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За текстом нотаріус зазначила, що при винесені цієї постанови 02.12.2016 р., нею були розглянуті надані 13.07.2016 р. ОСОБА_1 наступні документи: документи, підтверджуючи, право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на все майно - для оформлення спадщини після його смерті.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач із заявою про прийняття спадщини 13.07.2016 р. до приватного нотаріуса Коробки О.В. у встановлений законом спосіб не звертався, його звернення з заявою про прийняття спадщини зареєстровано нотаріусом вперше 02.12.2016 р., іншого доказами по справі не підтверджено. Будь-яких інших обставин, які могли б об`єктивно, незалежно від його волі перешкоджати вчинити дії,спрямовані на прийняття спадщини після смерті батька, та доказів для визнання їх поважними, під час розгляду справи судом не встановлено.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Єдиним доводом позивача ОСОБА_1 , щодо причин пропуску строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є те, що нотаріус не зареєстрував його заяву про прийняття спадщини, подану своєчасно в останній день встановлений законом, а саме 13.07.2016 року.

Зазначена позивачем підстава позову беззаперечно підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробки О.В. від 02.12.2016 року (а.с.173).

У вказаній постанові приватний нотаріус посилається на факт надання їй позивачем ОСОБА_1 документів підтверджуючих право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на спадкове майно, які надані саме для оформлення спадщини після смерті останнього і надані саме 13.07.2016 року.

Тобто з тексту вказаної постанови зрозуміло, що позивач 13.07.2016 року звертався до нотаріуса з правовстановлюючими документами для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , і ці документи зберігались у нотаріуса принаймні до складання вказаної постанови до 02.12.2016 року.

Нотаріус фактично, без отримання від позивача заяви про прийняття спадщини, зберігала вказані правовстановлюючі документи без заведення спадкової справи, яка була заведена лише 02.12.2016 року, за повторним зверненням позивача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини з пропуском строку з об`єктивних причин, які обумовлені відсутністю реєстрації аналогічної заяви, поданої у визначені законом строки.

Посилання відповідача та третьої особи на не притягнення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки сама ОСОБА_2 брала активну участь у розгляді справи, в якості третьої особи, а саме надавала докази, пояснення, користувалась іншими процесуальними правами, в тому числі і правовою допомогою, а тому її права жодним чином не були порушені.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 у встановлені законом строки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту прийняття нею спадщини.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . - два місяці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 жовтня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков