Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 752/19942/15-ц

провадження № 61-33135св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування збитків.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 07 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50010145, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит для придбання автомобіля, марки Volkswagen, модель Polo А05, у розмірі 110 113,92 грн, що еквівалентно 13 440,00 доларам США, та додатковий кредит у розмірі 40 889,45 грн, що еквівалентно 4 992,00 доларів США, зі сплатою 9,9 процентів річних за користування кредитними коштами, строком на 60 календарних місяців.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором,

10 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позивачеві у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Polo А05, кузов

№ НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 199 куб. см, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставною вартістю 157 305,60 грн.

19 грудня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту, яка вона отримала 26 грудня 2014 року, проте не виконала її, а тому 18 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис № 250 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором у розмірі 254 383,38 грн. Виконання зазначеного виконавчого напису у примусовому порядку завершено 02 квітня 2015 року.

Посилаючись на те, що з часу направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості до моменту звернення стягнення на предмет застави минуло два місяці, та з урахуванням того, що за умовами договору сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування еквіваленту платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, згідно діючого на момент виставлення рахунка обмінного курсу за безготівковими операціями банку, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 жовтня 2015 року складає 116 906,46 грн, з яких 110 581,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 325,25 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також 1 998,62 грн - три проценти річних та 12 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданої позивачем зведеної облікової виписки з рахунку клієнта убачається, що після направлення позивачем

19 грудня 2014 року вимоги про дострокове погашення кредиту ОСОБА_1 за період з 27 січня 2015 року по 12 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості внесла грошові кошти у розмірі 11 215,00 грн, 31 березня

2015 року - 233 015,69 грн та 02 квітня 2015 року - 21 368,21 грн. Однак, зведена облікова виписка з рахунку клієнта не містить даних про те, на виконання яких вимог були зараховані грошові кошти, отримані 31 березня 2015 року від примусового виконання виконавчого напису нотаріуса на договорі застави та не зазначено походження грошових коштів, що були зараховані 02 квітня 2015 року. Крім того, у направленій позивачем вимозі від 19 грудня 2014 року та у наданій виписці по рахунку відсутні відомості про те, який еквівалент долара США до національної валюти було застосовано позивачем при розрахунку розміру платежів, що підлягали сплаті за кредитним договором у зв`язку з вимогою про дострокове повернення кредиту. У матеріалах справи відсутні докази надсилання ТОВ «Порше Мобіліті» рахунків про оплату відповідачем платежів за кредитним договором із зазначенням даних про обмінний курс валют, які необхідно було сплатити у зв`язку з вимогою про дострокове повернення кредиту, та після зарахування отриманих 31 березня

2015 року грошових коштів у рахунок погашення заборгованості. Зважаючи на те, що позивач не надав доказів на підтвердження невиконаних позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту в розмірі 4 895,14 доларів США, а також невиконання зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом у зазначеному позивачем розмірі у період з 01 квітня 2015 року по 26 жовтня

2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 03 березня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Апеляційний суд вважав безпідставними вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 154 430,11 грн, оскільки у березні - квітні 2015 року позивач зарахував платежі у розмірі 3 682,30 грн у рахунок погашення платежів по кредиту та штрафних санкцій за листопад 2014 року,

5 614,46 грн у рахунок погашення платежів по кредиту та штрафних санкцій за грудень 2014 року, 6 692,47 грн у рахунок погашення платежів по кредиту за січень 2015 року, 7 431,99 грн у рахунок погашення платежу по кредиту за лютий 2015 року, проте вказані суми вже були зазначені у вимозі позивача про дострокове повернення кредиту від 19 грудня 2014 року та виконавчому написі нотаріуса

від 18 лютого 2015 року. Крім того, зарахування позивачем 73 680,21 грн до інших витрат суперечить виконавчому напису нотаріуса від 18 лютого 2015 року, за яким вказана сума була складовою суми на погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Урахувавши зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості суперечить умовам кредитного договору, виконавчому напису нотаріуса від 18 лютого 2015 року, оскільки призводить до штучного збільшення заборгованості, яка погашена відповідачем сплатою 31 березня 2015 року суми в розмірі 254 383,38 грн. Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважав безпідставним нарахування позивачем заборгованості і процентів за користування кредитом за період з 31 березня до 26 жовтня 2015 року.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті», у якій заявник просив скасувати рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2017 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, наслідками несплати щомісячних платежів та порядком дострокового повернення кредиту, що підтверджується його особистим підписом на усіх сторінках кредитного договору. У зв`язку з систематичним порушенням умов кредитного договору, що ним не заперечувалось, позивач направив вимогу про дострокове повернення кредиту до 26 січня 2015 року, яка у встановлений строк не була виконана, а погашення заборгованості було здійснено лише після складання державним виконавцем акту опису та арешту майна. Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що з моменту направлення позивачем вимоги про дострокове погашення заборгованості до моменту сплати грошових коштів у рахунок погашення заборгованості минуло майже півроку та, що умовами кредитного договору передбачено виконання зобов`язань з погашення кредиту в еквіваленті іноземної валюти за обмінним курсом зазначеного у договорі на момент виставлення рахунку, а тому у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 581,21 грн, що еквівалентно 4 895,14 доларам США. Зазначене підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому відображені розмір та дату зарахування грошових коштів у рахунок погашення заборгованості, з урахуванням еквіваленту та обмінного курсу валюти на відповідні дати.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 07 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50010145, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля, марки Volkswagen, модель Polo А05, у розмірі 110 113,92 грн, що на дату укладення договору було еквівалентно 13 440,00 доларам США, та додатковий кредит у розмірі 40 889,45 грн, що еквівалентно 4 992,00 доларів США, зі сплатою 9,9 процентів річних за користування кредитними коштами, строком на 60 календарних місяців.

Згідно з пунктом 1.3 загальних умов кредитування, які підписані ОСОБА_1 і є додатком до кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі на повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених особливостей.

Сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією, в національній валюті - гривні, відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору.

Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентно тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшився більше, ніж на два відсотки, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Додатково позичальник зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні.

Відповідно до пунктів 3.3., 3.6. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. У випадку повного дострокового повернення кредиту позичальник зобов`язаний повернути у повному обсязі додатковий кредит (з урахуванням положень статті 3.4 договору) разом із несплаченою сумою процентів та штрафних санкцій, якщо такі підлягають застосуванню.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором,

10 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Polo А05, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1 199 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставною вартістю 157 305, 60 грн.

19 грудня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту, яку вона отримала 26 грудня 2014 року. Позивач визначив суму кредиту у повному обсязі та заборгованість відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.6, 8.3 кредитного договору, що разом станом на поточну дату становило 254 383,38 грн, з яких: 184 952,69 грн - невиплачена сума кредиту; 19 889,77 грн -несплачені чергові платежі (прострочені проценти та прострочена сума основного боргу), 45 881,47 грн - штраф за порушення строку повернення кредиту, 2 954,45 грн - штраф, 705,00 грн - витрати компанії, пов`язані з поверненням простроченої заборгованості.

18 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис № 250 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором у розмірі 254 383,38 грн, з яких: 184 952, 69 грн - сума кредиту,

19 889,77 грн - несплачені чергові платежі, 45 881,47 грн - штраф за порушення терміну повернення кредиту, 2 954,45 грн - штраф, 705,00 грн - витрати компанії, пов`язані з поверненням простроченої заборгованості.

31 березня 2015 року ОСОБА_1 на рахунок позивача перерахувала 254 383,38 грн.

02 квітня 2015 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження на підставі заяви представника ТОВ «Порше Мобіліті», у зв`язку з сплатою ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до виконавчого документу, у розмірі 254 383,38 грн.

Отримані позивачем 31 березня 2015 року грошові кошти були зараховані у наступному порядку: 154 430,11 грн - зараховано в рахунок неповернутої суми кредиту, 99 953,89 грн - зараховано на погашення поточної заборгованості, а саме 3 682,30 грн на погашення платежу з повернення кредиту та сплати процентів за листопад 2014 року, 540,03 грн і 513,92 грн у рахунок сплати штрафу та пені за прострочення платежу за листопад 2014 року, 5 614,46 грн на погашення платежу з повернення кредиту та сплати процентів за грудень 2014 року, 522,78 грн і 570,73 грн у рахунок сплати штрафу та пені за прострочення платежу за грудень 2014 року, 6 692,47 грн на погашення платежу з повернення кредиту та сплати процентів за січень 2015 року, 7 431,99 грн на погашення платежу з повернення кредиту та сплати процентів за лютий 2015 року, 705,00 грн, 604,80 грн, 4 200 грн, 47 507,20 грн і 21 368,21 грн на погашення інших витрат відповідно до договору.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» зазначало, що сплата позичальником боргу була здійснена через півроку після направлення відповідачу вимоги про погашення заборгованості, а тому ураховуючи, що повернення кредиту повинно здійснюватися у гривнях з визначеним еквівалентом платежу у іноземній валюті, отриманих коштів не вистачило для повної сплати заборгованості за кредитним договором.

Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо не урахування судами попередніх інстанцій курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення кредитної заборгованості, Верховний Суд зазначає наступне.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і застосовуються у фінансовій звітності підприємств. Курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, самостійно визначивши спосіб захисту порушеного права, у 2015 році звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. із заявою про вчинення виконавчого напису, визначивши заборгованість за кредитним договором у національній грошовій валюті України - гривні.

18 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис № 250 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo А05, кузов

№ НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1 199 куб. см, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором на загальну суму 254 383,38 грн.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у національній грошовій одиниці, погодився з виконавчим написом, який був переданий на примусове виконання і виконавче провадження у якому закрито за заявою кредитора у зв`язку з виконанням боржником вимог виконавчого документа у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Ураховуючи, що визначена ТОВ «Порше Мобіліті» сума заборгованості за кредитним договором виникла у зв`язку з курсовою різницею гривні до долара США між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості у період від пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту і до моменту погашення заборгованості відповідачем, законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Визначений умовами кредитного договору порядок сплати кредитної заборгованості не може бути підставою для стягнення курсової різниці, оскільки направивши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк кредитування та відповідно до пункту 3.3 Загальних умов кредитування визначив у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню, а тому нарахування процентів чи неустойки після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18),від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц(провадження № 14-318цс18).

За відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні правові підстави і для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко