Справа № 369/1600/19
Провадження №2/369/2019/19
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18.03.2019 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Гарант ОСОБА_2», ТОВ «Київагронафтотрейд», ТОВ «Вастон», ТОВ «Нафтопостач-Агро», ТОВ «Інтерформ», Державної організації Вишневський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ТОВ «Гарант ОСОБА_2», ТОВ «Київагронафтотрейд», ТОВ «Вастон», ТОВ «Нафтопостач-Агро», ТОВ «Інтерформ», Державної організації Вишневський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

При подачі позовної заяви до суду позивачем були порушені вимоги ст. 177 ЦПК України, у звязку з чим ухвалою судді від 11.02.2019 позовну заяву було залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи, копію ухвали про залишення без руху, позивачем ОСОБА_1 отримано 12.02.2019 року.

Згідно 258 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови, судові накази.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На даний час вимоги ухвали судді від 11.02.2019 року позивачем не виконані.

07.03.2019 р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, прохальна частина позову містить вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заробітної платит за час вимушеного прогулу. Дана вимога зазначена у загальному вигляді, оскільки жодних даних та розрахунків заборгованості із заробітної плати із зазначенням робочих днів вимушеного прогулу, а також відповідних довідок щодо середньоденної/середньомісячної заробітної плати до суду не надано.

Також, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем не надано копію трудової книжки, наказів про звільнення, у позовній заяві не зазначено наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких ним додано до заяви.

Згідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, у заначений строк; докази які, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивачем не надано доказів щодо складнощів в отриманні цих документів самостійно, не складено та не подано суду клопотання про витребування доказів, яке б відповідало вимогам ст. 84 ЦПК.

Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні серед іншого мають бути зазначені вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, позивачем в позовній заяві, окрім вимог про поновлення на роботі, заявлено вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди, на яку положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не поширюються.

Однак позивач, вказавши у заяві про усунення недоліків ціну позову, не сплатив судовий збір за вимоги немайнового характеру.

Однак, за позовні вимоги, які випливають із трудових відносин, крім подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, судовий збір справляється за ставками, визначеними підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону.

Саме така правова позиція висловлена Верховним судом у справі за №127/6694/17 від 05 квітня 2018 року.

Оскільки, до позовної заяви позивачем не додано квитанцію про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Крім того, у відповідності до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку про повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Одночасно розяснюю, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «ОСОБА_3 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, до цього часу ухвала судді не виконана, недоліки позовної заяви не усунуті. Ця обставина є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження в справі та вирішення спору судом по суті.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

Згідно з нормою ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.18, 185, 258, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Гарант ОСОБА_2», ТОВ «Київагронафтотрейд», ТОВ «Вастон», ТОВ «Нафтопостач-Агро», ТОВ «Інтерформ», Державної організації Вишневський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя Т. В. Дубас