Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О. В.

секретар судового засідання - Овсяннікова Т.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача Зайцев К.М..,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

19.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з означеним вище позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач в судовому засіданні підтримав і пояснив, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Цей будинок він отримав у 1989 році в колгоспі як переселенець, для проживання сім»ї, перебуваючи у шлюбі з дружиною.

Його право власності на будинок зареєстроване 26.09.2017 року та внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі довідки серія та номер 596, видана 14.09.2017 року Воскресенською сільською радою. За вказаною адресою також зареєстрований син дружини /нині покійної/, від першого шлюбу ОСОБА_3, який в будинку не проживав, був зареєстрований з 1997 року, тому що він з дружиною розвівся, не мав де зареєструватися, тому був зареєстрований в будинку, але мешкав в цьому ж селі по АДРЕСА_2 у будинку своєї бабусі.

За таких обставин вважає його не маючим права на проживання в його будинку.

Позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.

Аналогічну позицію зайняв представник позивача адвокат Зайцев К.М.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що з 1997 року був зареєстрований та проживав в будинку матері та вітчима по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, яка була зареєстрована в АДРЕСА_1. На час своєї смерті вона мешкала в будинку, який належав на праві спільної сумісної власності з чоловіком. Після смерті матері, став періодично мешкати по АДРЕСА_2 в цьому ж селі, оскільки треба було доглядати за бабусею.

Після смерті матері, сестра ОСОБА_6, вітчим ОСОБА_1 та він ОСОБА_3- та ще один син, подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину ще не отримали в силу матеріальних труднощів. Вітчим чинив йому перешкоди на проживання в будинку, посилаючись на те, що він має де проживати - в будинку бабусі, але ж і не віддає правовстановлюючі документи на будинок бабусі. На підставі того, що йому позивач чинить ці перешкоди, для уникнення конфліктів, він не намагався в судовому порядку вселитися в будинок, де мешкає вітчим, але й вважає, що не втратив право на проживання в ньому.

В задоволенні позову просив відмовити.

Аналогічну позицію зайняла представник відповідача ОСОБА_4.

Суд надавав сторонам строк, та всіляко сприяв в межах своїх повноважень для укладення мирової угоди, але сторони примирення не досягли.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1 не проживає довгий час. Коли господар отримував цей будинок, там мешкав тільки він, донька ОСОБА_6 та дружина, пасинок ОСОБА_3 в цьому будинку не проживав.

Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_8, ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що брат ОСОБА_3 був зареєстрований в будинку матері. Після смерті матері, він, вітчим, донька вітчима, звернулися в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини. Так як, вітчим чинив перешкоди брату в проживанні в будинку з матір»ю, він вимушений був мешкати в будинку бабусі по АДРЕСА_2, але він прийняв спадщину та являється співвласником, тому не може бути визнаний втратившим право на проживання в будинку. Можливо було б вирішити спір добровільно, щоб брат знявся з реєстрації, з будинку, де мешкає вітчим, та зареєструвався в будинку, де мешкає по АДРЕСА_2, але вітчим не віддає правовстановлюючі документи на цей будинок, отже чинить перешкоди братові і в проживанні в будинку по АДРЕСА_1.

Аналогічні покази надав ОСОБА_11

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, слід прийти до наступних висновків.

Виниклі правові відносини є цивільними, регулюються нормами цивільного права та предметом спору є вимога про визнання особи втратившою право на проживання у житлі.

Відповідно до вимог ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання ,проживання членів сім»ї.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та згідно з вимогами ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є :1) право володіння, 2) право користування/ сервітут/.

Як передбачено вимогами ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно ч.1 ст.402 ЦК за наявності факту проживання особи разом з власником. У ЦК право членів сім»ї власника житла та спільне з ним користування визнається сервітутним правом. Згідно положень ЖК до членів сім»ї власника житлового приміщення віднесено дружину/чоловіка/ власника житла, якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної сумісної власності, /їх дітей, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником та ведуть з ним господарство.,/ч.2 ст.156 ЖК/.

Як передбачено вимогами ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї БЕЗ поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, матеріалів провадження та не заперечується сторонами, в АДРЕСА_1 мешкає громадянин ОСОБА_1, який перебував у шлюбі та мешкав з дружиною ОСОБА_5, що нині покійна, померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею проживали та були зареєстровані чоловік ОСОБА_1, донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 з 14.06.1997 року був зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, слід прийти до висновку, що відповідач ОСОБА_3 був членом сім»ї та мав сервітутне право на проживання в будинку.

Позивач довів суду показами свідків, та не заперечується відповідачем ОСОБА_3, що тривалий час він в цьому будинку не проживав з поважної причини - вітчим перешкоджав йому проживати в будинку та була можливість мешкати в цьому ж селі та доглядати хвору бабусю, однак, він не бажав втрачати право на користування будинком матері та вітчима, так як право власності на будинок бабусі не може оформити з причини, що вітчим не віддає правовстановлюючі документи на нього. Отже, позивач ОСОБА_6 як особа, що повинна довести суду обставини на які посилається, не довів суду, що ОСОБА_3 не проживає в його будинку тривалий час без поважної причини.

Крім того, як встановлено судом, вбачається з матеріалів провадження та не заперечується сторонами, будинок був спільною сумісною власністю подружжя, що набуте ним відповідно до протоколу №12 від 01.09.1990 року засідання правління колгоспу «Путь комунізму» .

Після смерті одного з подружжя відкрилася спадщина. Як вбачається з інформації Новотроїцької державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №247/2008 від 13.05.2008 року спадкоємцями за заявами є ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_6.

На сьогоднішній день, ніхто зі спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину, але являються спадкоємцями,що прийняли спадщину .

Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_3 виникла ще одна правова підстава користуватися часткою у будинку - на праві спадкування і слід визнати, що у нього є право співвласності в порядку спадкування на цей будинок.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.

Враховуючи те,що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81,258,2596,263,265,268, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Тимченко