Справа № 202/7818/17
(2/199/1499/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участі сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповітів недійсними, треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 28 травня ІНФОРМАЦІЯ_1 року загинув його батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 гаража АДРЕСА_2 розташований АДРЕСА_3 -Г.

28 серпня 2017 року позивач подав заяву до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини від померлого батька, як спадкоємець першої черги. У день подачі заяви позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 за життя склав заповіти на все майно, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Казак І. Ю. від 09.02.2016 року за реєстром № 43 та від 16.02.2016 року за № 62, де все своє майно заповідав відповідачу по справі, яка була дружиною батька. Спадкова справа заведена на підставі заяви відповідача про прийняття спадщини за заповітом.

Вважає, що складені заповіти від 09.02.2016 року та від 16.02.2016 року, складені спадкодавцем на ім`я відповідача є недійсними, оскільки батько страждав на атеросклероз судин головного мозку та інші супутні хвороби, внаслідок чого перебував у неадекватному фізичному та психічному стані, тобто на час складання спірних заповітів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Крім того, вважає, що рукописний текст та підпис у заповіті не належить заповідачу, оскільки батько через фізичні вади не міг самостійно це зробити, тому нотаріус мав залучити двох свідків, тому порушений порядок посвідчення заповітів.

Позивач просив суд визнати недійсними заповіти ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , складені та посвідчені 09 лютого 2016 року та 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І. Ю.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, зазначені в позові. Клопотання про проведення судової посмертної психіатричної експертизи позивачем знято

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки на момент посвідчення заповітів він усвідомлював значення своїх дій і зміст заповіту відповідав волі заповідача. 09 лютого 2016 року ОСОБА_5 уклав на ім`я відповідача заповіт на все належне йому майно, який посвідчив у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. Ініціатором укладання заповіту був сам ОСОБА_5 , будь-якого впливу на нього ніхто не здійснював. На час укладання та підписання заповіту нотаріус особисто спілкувалась із заповідачем. Через тиждень, а саме 16.02.2017 року був укладений новий заповіт на ім`я відповідача з тих підстав, що при укладанні попереднього заповіту була допущена помилка в написанні прізвища відповідача, замість « ОСОБА_6 » в заповіті було зазначено прізвище « ОСОБА_7 »..

Треті особи в судове засідання не з`явились. Просили справу розглядати у їх відсутність, про що надали суду відповідні заяви.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 капітального гаражу АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 . За свого життя, а саме 09 лютого 2016 року спадкодавець склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_17 . Оскільки в заповіті було допущено помилку в написанні прізвища спадкоємця, спадкодавець повторно 16 лютого 2016 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., відповідно до якого все належне йому майно заповів відповідачу по справі. Позивач є сином померлого спадкодавця, відповідач є дружиною спадкодавця, в установлений законом строк сторони прийняли спадщину шляхом подання заяв до нотаріальної контори.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положеньч.ч.1-5ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

У відповідності до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Частиною 1 статі 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1248 ЦК України передбачає умови посвідчення заповіту нотаріусом, а саме, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

У судовому засіданні встановлено, що оспорювані заповіти на прохання спадкодавця та з його слів записані нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитані заповідачем вголос і особисто підписані.

За клопотанням позивача, для визначення належності написів та підпису на заповітах від 09.02.2016 року та 16.02.32016 року, судом було призначено судову посмертну почеркознавчу експертизу.

За висновком експерта № 630-19 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 202/7818/17 від 07.05.2019 року, рукописний напис: «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_5 вголос та власноручно підписаний» в заповіті від імені ОСОБА_5 , що складений 16.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 62 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 та рукописний текст прізвища та ініціалів: «/ ОСОБА_5 /» в графі «Підпис» в заповіті від імені ОСОБА_5 , що складений 16.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 62 виконані ОСОБА_5 . Рукописний напис: «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_5 вголос та власноручно підписаний» в заповіті від імені ОСОБА_5 , що складений 09.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 43 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 та рукописний текст прізвища та ініціалів: «/ ОСОБА_5 /» в графі «Підпис» в заповіті від імені ОСОБА_5 , що складений 09.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 43 виконані ОСОБА_5 . В досліджуваних підписах від імені ОСОБА_5 та рукописних написах прізвища та ініціалів «/ ОСОБА_5 /» в графі «Підпис» в зазначених вище заповітах виявлені стійкі ознаки збиваючих факторів та незвичного стану виконання, які проявились у вигляді високого ступеню розладу письмово-рухових навичок, які притаманні особам похилого віку у стані хвороби, що підтверджуються встановленими діагнозами ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що оспорювані заповіти особисто підписані заповідачем, отже відповідали його волі. Той факт, що висновком експертизи встановлено написання рукописного тексту від імені заповідача іншою особою, не є порушенням при його посвідченні, оскільки згідно до п.1.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Таким чином, закон не встановлює обов`язок власноручного написання підтвердження про прочитання вголос заповіту заповідачем, а встановлює обов`язок тільки щодо власноручного підпису заповіту заповідачем, що і було зроблено останнім. Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо того, що заповіт мав бути посвідчений при свідках, так як заповідач не міг самостійно підписати заповіт через хворобу, оскільки такі твердження спростовуються висновком вищевказаної судової почеркознавчої експертизи про те, що підпис у оспорюваних заповітах належить заповідачу ОСОБА_5 Належних та допустимих доказів того, що через фізичні вади заповідач не міг сам прочитати заповіт, позивачем суду не надано. Таким чином, суд встановив, що підстави, передбачені ст. 1253 ЦК України для посвідчення оспорюваних заповітів при свідках, відсутні.

Крім того, позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів тому, що на час підписання заповітів заповідач ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій, оскільки від клопотання про призначення посмертної психіатричної експертизи на предмет визначення психічного стану заповідача на момент посвідчення заповітів позивач відмовився, а свідки з боку позивача виказували свою суб`єктивну думку щодо неадекватного стану ОСОБА_5 станом на січень 2014 рік під час похорону його доньки, коли останній раз свідки з боку позивача бачили ОСОБА_5 . Також суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_9 , оскільки остання є дружиною позивача та є зацікавленою особою. Наявність у ОСОБА_5 такого захворювання як «дифузний атеросклероз і атеросклероз судин головного мозку також не є доказом того, що останній на момент складання заповітів не усвідомлював значення своїх дій.

Також, суд бере до уваги положення ст.1254 ЦК України, згідно до якої заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить ; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним; якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Таким чином, оспорюваний заповіт від 09.02.2016 року втратив чинність, оскільки є скасованим заповітом від 16.02.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачем не доведено суду належними, достовірними та допустимими доказами позовних вимог,у суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться за його рахунок, доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,12,263-265 ЦПК України, ст.ст.215, 225,1248,1257 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповітів недійсними, треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна, - відмовити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя