ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/1788/17

Провадження № 22-ц/818/1335/19

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кругової С.С.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року у складі судді Подус Г.С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати поширені ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_3 «будучи фактичним розпорядником великих сум доходної частини міського, звертався й у апеляційному суду Харківської області» за отриманням допомоги у вирішенні справи такими, що не відповідають дійсності та принижують честь та гідність і ділову репутацію; зобов'язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно ОСОБА_3; стягнути на користь позивача моральну шкоду у сумі 50000 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він з 08.12.2015 р. працює директором Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» на підставі розпорядження Харківського міського голови від 07.12.2015 № 1972/2к.

19.12.2016 р. судовою колегією судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого судді: Швецової Л.А., суддів: Карімової Л.В., Бровченка І.О., за участі секретаря: Кучер Ю.Ю. у відкритому судовому засіданні в залі № 9 розглядалась цивільна справа № 641/4075/16-ц за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» та ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05.10.2016р. у цивільній справі № 641/4075/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 було заявлено клопотання про розгляд заяв про відвід судді. У заяві про відвід судді від 12.12.2016 р., складеної ОСОБА_2, серед іншого, було зазначено, що ОСОБА_2 думає, що позивач «будучи фактичним розпорядником великих сум дохідної частини міського, звертався й у апеляційному Харківської області» за отриманням допомоги у вирішенні справи. Відповідно до журналу судового засідання о 10: 17:03 при оголошенні ОСОБА_2 заяви про відвід судді, серед іншого, було сказано: «Суддя-доповідач дискредитувала себе у цьому судовому провадженні. Я думаю, що це пов'язано з тим, що відповідач є комунальним підприємством і має доступ до голови Апеляційного суду» (Розшифровка журналу судового засідання додається). Вищезазначені твердження ОСОБА_2 стосовно позивача, є на його думку неправдивими, не відповідають дійсності, бездоказові та є наклепом, і принижують його честь та гідність, ділову репутацію як директора комунального підприємства та депутата Харківської міської ради, та мають на меті дискредитувати його.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано, що поширені ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_3 «будучи фактичним розпорядником великих сум доходної частини міського, звертався й у апеляційному суді Харківської області» за отриманням допомоги у вирішенні справи» - не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Зобов'язано ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вважаючи, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не доведено жодної з обставин на яку посилається ОСОБА_3

Так, заява про відвід, датована 12.19.2016, є процесуальним документом, адресована суду, в якій позивач ОСОБА_4 висловив абсолютно обґрунтовані сумніви щодо упереджених дій суду апеляційної інстанції при розгляді справи, вказавши дійсні причини таких дій, яким суд апеляційної інстанції надав таку оцінку, яку вважав необхідною. Яке відношення має ОСОБА_3, який взагалі не був стороною справи № 641/4075/16-ц, до адресованного суду процесуального документу щодо сторони, за результатом якого суд має постановити вмотивовану ухвалу, з оскарженого заочного рішення від 30.03.2018. не слідує.

Взагалі-то за таких умов відкриті судові засідання та належно складені процесуальні документи, адресовані суду, з приводу обставин яких він має висловитися, не є поширенням інформації, а є процесуальною діяльністю сторін або їх представників.

Крім того, заява про відвід суддів, датована 12.19.2016 підписана особисто позивачем ОСОБА_4. Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні озвучив лише її змісті та доводи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, оскільки позивач є директором комунального підприємства та депутатом Харківської міської ради і поширення відповідачем вищезазначеної недостовірної інформації, є в першу чергу наклепом, яка принижує честь і гідність позивача, визиває негативну соціальну оцінку в очах оточуючих в присутності яких була поширена дана інформація, а також тих осіб які в подальшому були ознайомлені з даною поширеною неправдивою інформацією, а також набута позивачем позитивна суспільна оцінка ділових і професійних якостей при виконанні позивачем покладених нього обов'язків, у зв'язку з поширенням відповідачем недостовірної інформації ставить під сумнів його ділову репутацію.

Проте з такими висновками суду судова колегія погодитися не може з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що в в провадженні апеляційного суду Харківської області у складі головуючого судді Швецової Л.А., суддів: Карімової Л.В., Бровченка І.О. перебувала цивільна справа цивільна справа № 641/4075/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було заявлено клопотання про розгляд заяв про відвід судді. У заяві про відвід судді від 12.12.2016 р., серед іншого, було зазначено, що ОСОБА_2 думає, що позивач «будучи фактичним розпорядником великих сум дохідної частини міського, звертався й у апеляційному Харківської області» за отриманням допомоги у вирішенні справи. Відповідно до журналу судового засідання о 10: 17:03 при оголошенні ОСОБА_2 заяви про відвід судді, серед іншого, було сказано: «Суддя-доповідач дискредитувала себе у цьому судовому провадженні. Я думаю, що це пов'язано з тим, що відповідач є комунальним підприємством і має доступ до голови Апеляційного суду» (Розшифровка журналу судового засідання додається). Вищезазначені твердження ОСОБА_2 стосовно позивача, є на його думку неправдивими, не відповідають дійсності, бездоказові та є наклепом, і принижують його честь та гідність, ділову репутацію як директора комунального підприємства та депутата Харківської міської ради, та мають на меті дискредитувати його.

За змістом ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Реалізація такого права і є основною метою звернення за захистом, хоча про можливість вимагати відшкодування завданої поширенням неправдивої інформації, шкоди теж забувати не варто.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 81 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем і саме таке завдання викликає найбільше труднощів на практиці.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Так, згідно із ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України.

В п. 17 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вказано, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК ( 435-15 ).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто, будь-які письмові докази чи інформація про свідків, покази яких можуть підтвердити неправдивість поширених відомостей про особу та/або сприяти встановленню судом складу правопорушення, неодмінно мають бути надані суду.

Таким чином, інформація, викладена в заяві, адресованій суду, процесуальних документах, не підлягає спростуванню, «коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду» (п. 17). Те саме стосується інформації, поширеної особами, що брали участь в судовій справі, про своїх процесуальних опонентів, якщо дана інформація оцінювалася судом як доказ.

Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи та не надав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов не обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, а також, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями ст.. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 141, п.2 ч.1 ст.374, 376 ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_2) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2400 (дві тисячі чотириста гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року

Головуючий: С.С. Кругова

Судді : І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук