Провадження № 2/638/2136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.03.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі Каліновій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу під час проходження публічної служби,-

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України в особі свого представника у вересні 2018 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу під час проходження публічної служби. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.2012 року наказом т.в.о. начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного університету України «Юридична академія України імені ОСОБА_2 №143-ос «Про прийняття на військову службу та призначення на посади курсантів» ОСОБА_1 прийнято на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та призначено із присвоєнням звання «солдат» з 10.08.2012 року курсантом 1-го курсу, зараховано у списки особового складу Інститути та поставлено на всі види забезпечення. Під час навчання в Інституті ОСОБА_1 знаходився на державному утриманні. 12.08.2013 року між Службою безпеки України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження ним військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України терміном на чотири роки.Наказом т.в.о. начальника Інституту від 21.02.2018 року №21-ос солдат ОСОБА_1 відрахований з числа курсантів відповідно до підпункту «з» (через недисциплінованість) пункту 80 Положення. Цим же наказом його звільнено з військової служби за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону, виключено зі списків особового складу Інституту та знято з усіх видів забезпечення. Тобто, з відповідачем був достроково розірваний контракт через його недисциплінованість; витрати, повязані з його утриманням в інституті за весь період навчання становлять 57044, 49 грн. При цьому, ОСОБА_1 19.02.2018 року здійснив перерахування на рахунки Інституту грошових коштів у сумі 5000 грн., тобто заборгованість з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням складає 52044, 49 грн. У звязку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань перед Службою безпеки України, виникає спір з договірних правовідносин. Просить суд позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача - Служби безпеки України не з'явився, надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засiдання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 09.08.2012 року наказом т.в.о. начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного університету України «Юридична академія України імені ОСОБА_2 №143-ос «Про прийняття на військову службу та призначення на посади курсантів» ОСОБА_1 прийнято на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та призначено із присвоєнням звання «солдат» з 10.08.2012 року курсантом 1-го курсу, зараховано у списки особового складу Інститути та поставлено на всі види забезпечення. Під час навчання в Інституті ОСОБА_1 знаходився на державному утриманні.

На виконання частини 5 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» пункту 9 Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053/2001, 12 серпня 2013 року Службою безпеки України укладено контракт з ОСОБА_1 про проходження ним військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, контракт укладено на чотири роки.

Згідно з пунктами 1 та 3 контракту, ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов'язання:сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів СБУ, інших актів законодавства, службові обовязки, накази командирів і начальників, оволодівати знаннями, необхідними для подальшої служби на посадах офіцерського складу, мати позитивні показники у навчанні;у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням військової дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення Інституту відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в Інституті, здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

16 лютого 2018 року наказом т.в.о. начальника Інституту №14-ос на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у відповідності до приписів п. «ж» ст.. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України звільнення з військової служи за службовою невідповідністю.

Наказом т.в.о. начальника Інституту від 21.02.2018 року №21-ос солдат ОСОБА_1 відрахований з числа курсантів відповідно до підпункту «з» (через недисциплінованість) пункту 80 Положення. Цим же наказом його звільнено з військової служби за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону, виключено зі списків особового складу Інституту та знято з усіх видів забезпечення

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі достроково розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органом виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до пункту 78 Положення у разі припинення дії (розірвання) контракту та відрахування курсанта (слухача) з вищого військового навчального закладу на підставах, передбачених підпунктами «е» - «и» («е» - через академічну неуспішність; «є» - у зв'язку з небажанням продовжувати навчання; «ж» - у разі відмови від проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання; «з» - через недисциплінованість; «и» - у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) пункту 80 цього Положення, він відшкодовує Службі безпеки України або міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, які уклали відповідні угоди із Службою безпеки України про підготовку фахівців, витрати, пов'язані з його навчанням і утриманням, у порядку, встановленому законодавством.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначений Порядком відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964.

Пунктом 3 Порядку визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

На виконання пункту 4 Порядку та відповідно до пунктів Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/ 537/219/534, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за №863/14130, Інститутом здійснено розрахунок фактичних витрат, згідно з нормами утримання курсанта ОСОБА_1

Так, наказом т.в.о. начальника Інституту від 17.07.2013 року №144-ос (в редакції визначеної наказом начальника Інституту від 13.08.2014 року №119-ос) ОСОБА_1 був переведений на 2 курс, утримання якого за 2012-2013 навчальний рік встановлено у сумі 2634,40 грн.

Наказом начальника Інституту від 13.08.2014 року №118-ос ОСОБА_1 був переведений на 3 курс, утримання якого за 2013-2014 навчальний рік встановлено у сумі 2600,12 грн.

Наказом начальника Інституту від 10.08.2015 року №114-ос ОСОБА_1 був переведений на 4 курс, утримання якого за 2014-2015 навчальний рік встановлено у сумі 14829,45 грн.

Наказом т.в.о. начальника Інституту від 16.08.2016 року №91-ос ОСОБА_1 був переведений на 1 курс магістратури, утримання якого за 2015-2016 навчальний рік встановлено у сумі 16468,64 грн.

Наказом т.в.о. начальника Інституту від 05.07.2017 року №71-ос ОСОБА_1 був переведений на 2 курс магістратури, утримання якого за 2016-2017 навчальний рік встановлено у сумі 14604,91 грн.

Наказом т.в.о. начальника Інституту від 21.02.2018 року №21-ос ОСОБА_1 був звільнений за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону іу редакції, що діяла на момент видання наказу), виключений зі списків особового складу Інституту, знятий з усіх видів забезпечення, витрати, повязані з його утриманням в Інституті за весь період навчання у 2012-2018 навчальних роках, встановлено у сумі 57044,49 грн. (довідка-розрахунок № 27/2540 від 14.06.2018 року).

На виконання своїх зобовязань, встановлених ст. 25 Закону, п. 78 Положення та укладеного контракту, щодо відшкодування витрат, повязаних з його утриманням в Інституті, ОСОБА_1 19 лютого 2018 року здійснив перерахування на рахунки Інституту грошових коштів у сумі 5000 грн. (квитанція №ПН4349, виписка з рахунку Інституту від 20.02.2018 року, рапорт ОСОБА_1 від 19.02.2018 року). Крім того, 21.02.2018 ОСОБА_1 надав письмове зобовязання добровільно відшкодувати витрати, які повязані з його утриманням в Інституті, до 1 червня 2018 року. Вказане зобовязання ОСОБА_1 не виконав. Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням в Інституті складає 52044,49 грн. (пятдесят дві тисячі сорок чотири грн. 49 коп.)

Отже, у звязку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань перед Службою безпеки України, виникає спір з договірних правовідносин. Договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюється ЦК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 8 ч. 2 зазначеної статті способом захисту цивільних прав може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Приписами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до норм статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Таким чином, відшкодовані кошти відносяться до майна.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про відшкодування зазначених витрат у добровільному порядку.

Таким чином, виходячи з умов контракту та враховуючи наведені правові норми, ОСОБА_1 повинен нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування витрат, повязаних з його утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано до суду платіжне доручення №344 від 23.08.2018 р. про сплату судового збору за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 в сумі 1762,00 грн.

Таким чином, стягненню з вiдповiдача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи факт визнання позовних вимог відповідачем, прийшов до висновку, що позов Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу під час проходження публічної служби підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 525, 610, 611, 1166 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу під час проходження публічної служби задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № на користь Служби безпеки України витрати, повязані з його утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу у розмірі 52044 (пятдесят дві тисячі сорок чотири) грн. 49 коп., які підлягають перерахуванню до Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені ОСОБА_2 (рахунок 7120 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 820172, ).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № на користь Служби безпеки України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., які підлягають перерахуванню до Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені ОСОБА_2 (рахунок 7120 в ДКСУ, МФО 820172, ).

Рішення може бути оскаржено до Харківськогоапеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий: