Справа № 214/7559/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/7559/18 за позовною заявою ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010 року по 30.07.2018 рік та мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина є інвалідом підгрупи А, постійно проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. На теперішній час позивач та відповідач однією сім'єю не проживають та не ведуть спільного господарства. Також, позивач звертає увагу, що дитині встановлено діагноз ДЦП, спастичний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями з відсутністю самостійної ходи, він перебуває на диспансерному обліку та потребує додаткового догляду. При цьому, позивач працює на посаді вихователя в КЗ «ДНЗ №190» КМР» та з 20.09.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 6 років. Окрім того, позивач зазначає, що батько дитини - ОСОБА_3 має стабільних дохід, працює електриком, у той час , як вона перебуваючи у декретній відпустці, власних доходів не має, у зв'язку з чим, вона потребує утримання від відповідача, який добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, тому позивач змушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, не визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Так, судом встановлено, що 09.10.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управляння юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №545, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 (а.с.4).

Вказаний шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.06.2018 року, яке не оскаржено та набрало чинності 30.07.2018 року (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №225 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки №360 від 10.10.2018 року, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №190» Криворізької міської ради, ОСОБА_2 дійсно працює в зазначеному комунальному закладі на посаді вихователя з 01.11.2005 року. З 20.09.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років (а.с.9).

Як видно з копії довідки від 10.10.2018 року, виданої головою ЖБК «Рассвет-34», ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4, 2013 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7). Вказана обставина, також, підтверджується актом, складеним мешканцями вказаного будинку (а.с.8).

Також, відповідно до копії медичного висновку №98 від 13.09.2018 року, малолітньому ОСОБА_4 присвоєно категорію «інвалід дитинства підгрупи А», у зв'язку з встановленням діагнозу ДЦП, спастичний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями з відсутністю самостійної ходи, симптоматична епілепсія (а.с.10, 11).

Окрім того, на запит суду, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР 15.02.2019 року було надано інформацію, відповідно до якої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною інвалідом категорії А з 19.09.2013 року. Останній переогляд здійснено у вересні 2018 року, дитину визнано інвалідом підгрупи А, як такої, що потребує постійного стороннього догляду. До органів соціального захисту населення надано медичний висновок про дитину інваліда віком до 18 років від 13.09.2018 року №98, що дійсний до вересня 2023 року, довідку про потребу дитини (дитини-інваліда) в домашньому догляді (форма 80-1/о) від 13.09.2018 року №157 та індивідуальну програму реабілітації (а.с.20).

Як слідує з положень ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі й працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, виникають за одночасної наявності наступних обов'язкових умов: 1) проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; 2) нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; 3) походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження); 4) спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Другий з подружжя зобов'язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя того з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, тому що останній внаслідок об'єктивних обставин значно більшою мірою виконує обов'язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв'язку з цим потребує додаткової підтримки.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_2 дійсно має на утриманні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - інваліда підгрупи «А», який потребує постійного стороннього догляду, допомоги та нагляді з урахуванням характеру групи інвалідності та ступеню втрати здоров'я, в розумінні п.п.26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення групи інвалідності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, що підтверджується медичним висновком від 13.09.2018 року №98 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР (а.с.10).

Вказані обставини та здійснення позивачем постійної опіки за сином-інвалідом, на думку суду, дійсно унеможливлюють її самостійну трудову діяльність та можливість мати особисте джерело доходів, які станом на момент розгляду справи складають виключно соціальні виплати управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради у вигляді щомісячної допомоги ОСОБА_4 як дитині-інваліду в розмірі 2508,40 грн.

З огляду викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, спроможності відповідача ОСОБА_3 надавати матеріальну допомогу позивачу як його дружині, з якою проживає дитина-інвалід, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки відповідно до ч.1 ст.88 СК України, право на утримання не є обмеженим та триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом, опікування нею та наявності у такої дитини інвалідності і не залежить від матеріального становища того з подружжя, з ким вона проживає, суд вважає за необхідне визначити строк стягування вказаного виду аліментів, саме протягом всього часу проживання позивача з дитиною-інвалідом ОСОБА_4, але не більше, ніж на період перебування дитини на інвалідності, оскільки визначений в медичному висновку від 13.09.2018 року строк призначення інвалідності до 01.10.2023 року є проміжним, а не кінцево визначеним між наступним переоглядом, призначеним на 01.09.2023 року (а.с.10) та не може бути граничним строком при стягненні аліментів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4-10, 15, 60, 61, 74, 79, 88, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП невідомий,на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, протягом всього часу проживання її з дитиною-інвалідом- сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не більше, ніж на період перебування дитини на інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП невідомий, в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчі листи для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чернова Н.В.