ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2857/19

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1226/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Шапко В.М., Бивалькевич Т.В.,

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на 1/2 частину квартири, припинення права спільної сумісної власності,

прізвище судді: Філатова Л. Б . ; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення: 26 липня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання між ним та ОСОБА_5 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі між собою; визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М., реєстровий номер 632; визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що з квітня 2000 року по 20.12.2016 року, до дня смерті ОСОБА_5 , проживав з нею як член однієї сім`ї. Зокрема, спочатку проживали в смт Короп, в належному йому на праві власності будинку, а в подальшому, з 14.11.2002 року проживали у АДРЕСА_2 , яку придбали за спільні кошти (спільної праці членів сім`ї).

Також позивач посилався на те, що з 01.12.2014 року ОСОБА_5 почала користуватись послугами соціального працівника, оскільки захворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку позивач не був спроможний надавати через похилий вік.

Зазначав, що після смерті ОСОБА_5 дізнався про укладений 14.11.2002 року без його згоди між нею та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка 27.02.2019 року була відчужена ОСОБА_3 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як членів однієї сім`ї без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що факт спільного проживання не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Вказував, що судом не взяті до уваги докази придбання спірного майна за спільні кошти, які були подані до суду першої інстанції та не враховано тривалий час спільного проживання позивача та ОСОБА_5 , що давало йому підстави вважати, що квартира є спільною сумісною власністю.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.11.2002 року ОСОБА_5 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 3277 гривень (а.с.10), де з 04.03.2003 року було зареєстровано її місце проживання.

Вказана квартира належала ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності, зареєстрованому КП Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.02.2003 року, оскільки на момент її придбання в зареєстрованому шлюбі остання не перебувала.

01.11.2016 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 93000 гривень (а.с.11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

27.02.2019 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 279370 гривень (а.с.15-17).

Сімейні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року, регулюються положеннями КпШС України, а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, - Законом України «Про власність», який був чинним на час спірних правовідносин.

Зі змісту статті 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, вбачається, що спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам по собі факт перебування осіб у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Дослідивши докази у справі та врахувавши зазначені вище положення закону, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності позовних вимог щодо придбання спірної квартири за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час проживання однією сім`єю.

Факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення лише з набранням чинності СК України та ЦК України, з 01 січня 2004 року, в той час, як Кодекс про шлюб та сім`ю України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Не можна вважати позивача власником половини майна, придбаного ОСОБА_5 до 1 січня 2004 року, також на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про власність» без доведення належними та допустимими доказами придбання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 цього майна за спільні кошти або внаслідок спільної праці під час ведення спільного господарства членами однієї сім`ї, побуту та бюджету.

Посилання ОСОБА_1 відносно придбання ОСОБА_5 спірної квартири частково за його особисті кошти, отримані від продажу КМЗ «Днепр 12», реалізації гвинтівки та «золотих червонців», за відсутності належних та достатніх доказів проживання вказаних осіб однією сім`єю на той період часу, а також відповідних доказів на підтвердження передання ним ОСОБА_5 конкретної грошової суми, яка була витрачена останньою саме для придбання спірного нерухомого майна, обґрунтовано не були враховані судом першої інстанції, з урахуванням приписів ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», яка була чинною на час придбання майна.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо суті спору, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: