Справа № 627/1351/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2019 р. смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря Казакової О.С.,

представника позивача- Караванського Б.В.,

представника відповідача- Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_1 , фермерського господарства « ВЕЕТ» про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки ,скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави ,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 р. заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_1 , фермерського господарства « ВЕЕТ» про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки ,скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав , що наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 29.04.2015 р. №1018-СГ»Про надання в оренду земельної ділянки « ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) , розташовану за межами с.Ситники на території Краснокутської селищної ради загальною площею 37,7031 га. 26.05.2015 р., на виконання вказаного наказу , між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області укладено договір оренди вказаної земельної ділянки . Відповідно до умов договору , земельна ділянка передається для ведення фермерського господарства. На думку позивача вказаний наказ прийнято з порушенням вимог ст.ст.116,118, 121,123,134 ЗК України , ст.ст.7,12 Закону України « Про фермерське господарство «. ОСОБА_1 з моменту укладення оспорюваного договору , не створив фермерське господарство , для діяльності якого він і отримував земельну ділянку , використовує земельну ділянку без реєстрації фермерського господарства з основною метою - для розширення сільськогосподарських підприємств засновником яких він є та поза передбаченою законом обовязковою процедурою - без проведення земельних торгів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заявила клопотання про закриття провадження у справі , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного провадження.

Прокурор проти закриття справи заперечував .

Представник відповідача ФГ « ВЕЕТ» до суду не зявився , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову заперечував.

Суд , заслухавши клопотання представника відповідача про закриття справи дійшов до наступних висновків.

При визначенні предметної та /або субєктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті та /або інтересу за захистом якого звернулася особа , заявлених вимог , характеру спірних правовідносин , змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі- Конвенція) встановлено , що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом .

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено , що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів ,чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи .

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи , що виникають з цивільних , земельних , трудових ,сімейних , житлових та інших правовідносин ,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства .

Статтею 4 ч.2 ГПК України передбачено , що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським судам підвідомчі , зокрема , справи у спорах , що виникають із земельних відносин ,в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності ,крім правочинів , стороною яких є фізична особа ,яка не є підприємцем , а також у спорах щодо правочинів , укладених для забезпечення виконання зобов'язання , сторонами якого є юридичні особи та /або фізичні особи підприємці ( п. ч.1 ст.20 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення д оговору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство» .

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Судом встановлено , що 29.04.2015 р. ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі з метою ведення фермерського господарства на підставі Закону України «Про фермерське господарство», після чого ОСОБА_1 передав вище вказану земельну ділянку ФГ « ВЕЕТ» , засновником якогго він являється сам.

Згідно правової позиції , викладеної у постановах ОСОБА_2 Верховного Суду у справах №№704/26/17, 272/1652 /14, 677/1865/16,317/2520/15,606/2032/16 , при вирішенні питання про звернення із позовом про повернення незаконно наданих земельних ділянок для створення та ведення фермерського господарства необхідно розмежувати компетенцію судів з розгляду земельних спорів відповідно до предметного та суб'єктного критеріїв.

За висновком ОСОБА_2 Верховного Суду ,якщо на момент пред'явлення позову спір між органом державної влади чи місцевого самоврядування та фізичною особою ,якій надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства , вже було зареєстровано господарство , то такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства ( ст.ст. 4,20 ГПК України) .У разі якщо фермерське господасртво не зареєстровано і стороною спорів є громадян ,якому надавалась земельна ділянка , такий спір підлягає розглляду в порядку цивільного судочинства ( ст.19 ЦПК України ).

Оскільки земельна ділянка ділянка перебуває в оренді ФГ « ВЕЕТ» , на момент пред'явлення позову ,господарство вже було зареєстроване 05.11.2014 р. , тому такий спір розглядається за правилами господарського судочинства.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір на користь держави у сумі 43 441,34 грн., які підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.255,256260,261 ЦПК України ,

постановив :

Позовну заяву цивільну справу за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_1 , про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки ,скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави ,- провадженням закрити , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Повернути позивачу заступнику керівника Дергачівської місцевої прокуратури сплачений судовий збір у сумі 43 441 ( тридцять тисяч шістсот ) грн.34 коп. , згідно квитанції № 2237 від 11.10.2018 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_3