Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 598/107/15-ц

провадження № 61-27697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Збаразька міська рада Тернопільської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Збаразької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішень сесій міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та анулювання їх державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою житлової та громадської забудови та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що між земельними ділянками ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 на АДРЕСА_2 був провулок , що з`єднував вулиці Довгу та Мазепи та яким користувались жителі вулиць Мазепи, Корольова, Сагайдачного, Симиренка, Садової. Вказаний провулок був найближчим шляхом для проходу жителів вказаних вулиць до центра міста.

Рішенням 18 сесії Збаразької міської ради від 28 квітня 2005 року № 1145 було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,3573 га та на підставі нього видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Рішенням 8 сесії Збаразької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 530 ОСОБА_4 було передано 0,1628 га земельної ділянки в межах АДРЕСА_2 . При винесені вказаних рішень у власність відповідачів було безпідставно та незаконно передано спірний провулок.

Посилаючись на приватизацію своїх земельних ділянок вони заборонили прохід громадян цим провулком, порушуючи їх право вільного користування землями громади м. Збаража. Створеною комісією міської ради було встановлено, що землі загального користування увійшли у склад земельних ділянок, які приватизовані відповідачами.

Позивачі, як представники громади вказаних вулиць, просили суд: визнати недійсним рішення 18 сесії Збаразької міської від 28 квітня 2005 року № 1145 ради про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,3573 га та виданих на підставі нього державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 019756 та серії ЯГ № 019757 від 30 березня 2006 року; визнати недійсним рішення 8 сесії Збаразької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 530 про передачу ОСОБА_4 0,1628 га земельної ділянки в межах АДРЕСА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності вищевказаної земельної ділянки за ОСОБА_4 ; зобов`язати Збаразьку міську раду винести в натурі проектний провулок згідно з висновком земельно-технічної експертизи, а відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні громадськими землями (провулком) громадянам шляхом демонтажу (перенесення) огорожі з території провулку власними коштами та силами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримані ними на законних підставах, позивачами жодними належними доказами не підтверджено існування спірного провулку, що з`єднує вулиці Довгу та Мазепи , у жителів вулиць Мазепи, Корольова, Сагайдачного, Симиренка, Садової є інша основна дорога , яка з`єднує їх з іншими вулицями.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним рішення 8 сесії Збаразької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 530 про передачу ОСОБА_4 0,1628 га земельної ділянки на АДРЕСА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності вищевказаної земельної ділянки за ОСОБА_5

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що прохід (пішохідна доріжка) між вулицями Мазепи та Довга в м. Збаражі, який проходить між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належить до земель загального користування населених пунктів та не може передаватись у приватну власність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суд апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що існування провулку між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підтверджено належними доказами; земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_4 не належить до земель загального користування; оскаржуваним рішенням права позивача не порушені.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких Збаразька міська рада Тернопільської області просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням 18 сесії Збаразької міської ради від 28 квітня 2005 року № 1145 передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,3573 га, на АДРЕСА_3 а саме: 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2573 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а. с. 32).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на вказані земельні ділянки.

Рішенням 8 сесії Збаразької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 530 ОСОБА_4 було передано у власність 0,1628 га земельної ділянки на АДРЕСА_2 , а саме: 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0628 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а. с. 33).

Згідно з вказаним рішенням ці земельні ділянки були зареєстровані за ОСОБА_4 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, т. 2 а. с. 53, 54).

Згідно з актом від 04 серпня 2014 року, складеним комісією Збаразької міської ради та який затверджений рішенням Збаразької міської ради від 15 жовтня 2014 року № 169 жителям мікрорайону відповідно до генерального плану міста Збаража передбачена вулиця, яка б з`єднувала вулиці Мазепи та вулицю Довга, проходить між будинковолодіннями АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , але в натуру винесена не була, відповідно проектних розмірів генплану.

Відповідно до генплану забудови житлового будинку АДРЕСА_3 доїзд до будинку передбачений з вулиці Мазепи на запроектованій вулиці , але на цей час використовується заїзд з вулиці Довга.

На цей час земельна ділянка на АДРЕСА_3 перебуває у власності ОСОБА_3 , державні акти на землю серія ЯГ № 019756, серія ЯГ № 019757 на підставі рішення сесії міської ради від 28 квітня 2005 року № 1145 площею 0,3573 га, в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,2573 га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка на АДРЕСА_2 , державна реєстрація якої проведена за ОСОБА_4 на підставі рішення від 08 жовтня 2013 року № 38 площею 0,1628 га, в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,0628 га для ведення особистого селянського господарства.

При передачі земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ця вулиця, яка не була винесена в натуру, врахована не була, і землі загального користування увійшли в приватизацію.

Комісія встановила, що конфігурація земельної ділянки на АДРЕСА_3 по факту використання не відповідає державним актам, між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 частково влаштована ОСОБА_3 мурована огорожа. На присадибі АДРЕСА_2 та на віддалі 0,7 м від межі розміщений фундамент господарської будівлі.

Комісія рекомендує з метою влаштування вулиці, яка необхідна для з`єднання вулиць Мазепи з вулицею Довга, звернутися з проханням до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вилучити зі своєї власності частину земельної ділянки, в разі незгоди вирішити це питання в судовому порядку (т. 1 а. с. 225, 226);

У висновку судової земельно-технічної експертизи від 26 травня 2016 року № 736/15-22 зазначено, що для дослідження цивільної справи не було надано генерального плану забудови м. Збаража.

Згідно з розрахунками, виконаними експертами, відповідно до ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.3 - 5. 2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» та відповідно до генплану забудови ОСОБА_3 від 1977 року та генплану забудови присадибної ділянки, належної міській раді від 1970 року провулку з вулиці Мазепи до вулиці Довга між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 не передбачено.

Згідно з розрахунками, відповідно до генплану забудови ОСОБА_3 від 1977 року та генплану забудови присадибної ділянки, належної міській раді від 1970 pоку, сполучення від вул. Мазепи до вул. Довгої могла існувати, як елемент вулиці, пішохідна доріжка.

Відобразити Схему з нанесенням можливої пішохідної доріжки з її розмірами та вказати розмір захоплення її суміжниками експерту не вбачається можливим із-за недостатньої кількості необхідних для дослідження документів, а саме, координат меж земельних ділянок ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 та генпланів забудов присадибних ділянок землекористувачів, суміжних з вказаними ділянками.

Станом на день дослідження провулку з вулиці Мазепи до вулиці Довга між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 не існує.

Відповідно до вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.3 - 5. 2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» влаштування провулку з вулиці Мазепи до вулиці Довга між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 неможливе.

Фактичні розміри та конфігурація земельної ділянки на АДРЕСА_3 , якою користується ОСОБА_3 її розмірам та конфігурації відповідно до виданого ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 019757 відповідають, окрім частини ділянки, яка знаходиться від вул. Довгої. У цій частині площа земельної ділянки ОСОБА_3 збільшена на 66 кв. м за рахунок земель міської ради.

Із-за відсутності координат поворотних точок земельної ділянки в СК 63 вказати точність розмірів та сторони відхилення земельної ділянки ОСОБА_3 експерту не вбачається за можливе.

Згідно з висновком експерта та поясненнями експерта ОСОБА_7 , наданих в суді першої інстанції, проїзду між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до Державних будівельних норм, не може бути. У цей час там лише можливо влаштувати прохід.

Співставляючи та аналізуючи відповідно генплани забудов присадибних ділянок на АДРЕСА_4 та на АДРЕСА_5 експерт дійшов висновку, що сполучення від вул. Довгої до вул. Мазепи могло існувати, але не таких розмірів та конфігурації, як показано на викопіюванні М 1:5000.

Згідно з інформацією відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та державної реєстрації Збаразької районної державної адміністрації від 08 листопада 2017 року № 17, Генерального плану забудови м. Збараж Тернопільської області не має. Інша містобудівна документація на території вулиць Довга та Мазепи в м. Збараж у відділі містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та державної реєстрації районної державної адміністрації відсутня.

Українським державним проектно-виробничим об`єднанням «Діпромісто» 1997 року розроблено Генеральний план: концепція розвитку м. Збараж. План існуючого міста та ескіз генерального плану виконано на топопланшетах мірила 1:5000, які складені в «Укрдівгіз» на комбінованій зйомці 1981 року та поповнені по матеріалах міського архітектора у 1997 році.

Рішенням сесії Збаразької міської ради від 29 січня 2015 року № 950 «Про містобудівну документацію» актуалізовано зазначену містобудівну документацію.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою статті 125, частиною першою статті 126 ЗК України право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища , міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із статтею 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб встановлено ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки , сквери , бульвари , кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно зі статтею 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Встановивши, що між вулицями Мазепи та Довга в м. Збаражі існувало сполучення ( пішохідна доріжка), яка проходила між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вона була передбачена згідно із викопіюванням із ситуаційного плану м Збаража М 1:5000, а також те, що прохід (пішохідна доріжка) між вулицями Мазепи та Довга в м. Збаражі, який проходить між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належить до земель загального користування населених пунктів та не може передаватись у приватну власність, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення міської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,3573 га та рішення міської ради про передачу ОСОБА_4 0,1628 га земельної ділянки в межах АДРЕСА_2 , прийняті з порушенням норм законодавства.

Враховуючи заяву ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності та статті 256, 257, 267 ЦК України, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення міської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки та виданих на підставі нього державних актів на право власності на земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги про те, що існування провулку між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підтверджено належними доказами; земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_4 не належить до земель загального користування; оскаржуваним рішенням права позивача не порушені висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко