Справа №: 398/3696/18
провадження №: 2/398/308/19
"18" березня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
за участі секретаря - Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування будинком № 4 по вул. Чернишевського м. Олександрії Кіровоградської області.
Позов мотивують тим, що вони є власниками будинку № 4 по вул. Чернишевського м. Олександрії відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2018 року. Крім позивачів, за даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_3 син позивача ОСОБА_1 і онук позивача ОСОБА_2, який з 2007 року не проживає у будинку. Відповідач не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, що створює для позивачів перешкоди у користуванні будинком, оскільки вони вимушені самостійно оплачувати комунальні послуги за відповідача. В добровільному порядку знятись з реєстрації за даною адресою відповідач відмовляється, мотивуючи зайнятістю. Реєстрація відповідача у належному позивачам будинку позбавляє їх можливості оформити житлову субсидію на оплату комунальних послуг.
Позивачі в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином.
За згодою позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є власниками будинку № 4 по вул. Чернишевського в м. Олександрії, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_4
З довідки від 28.09.2018 року № 71, виданої квартальним комітетом № 48 Олександрійської міської ради, встановлено, що за адресою: вул. Чернишевського, 4, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як співвласники, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який за адресою реєстрації не проживає. Зазначене також підтверджується даними з будинкової книги.
Відповідно до акту про непроживання від 14.09.2018 року, складеного сусідами позивачів ОСОБА_5 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_6 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_7 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_6), затвердженого головою квартального комітету № 48 Олександрійської міської ради ОСОБА_8, встановлено, що за адресою: вул. Чернишевського, 4, зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, який фактично не проживає з травня 2007 року. Ознак проживання і особистих речей не виявлено.
Судом встановлено, що відповідач не являється власником будинку № 4 по вул. Чернишевського м. Олександрії і тривалий час не проживає у цьому приміщенні.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Таким чином, суд вважає що в цій частині право позивачів порушено та підлягає судовому захисту.
Отже, порушені права позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні вищевказаним будинком.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, який народився 10 квітня 1990 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, таким, що втратив право користування будинком № 4 по вул. Чернишевського м. Олександрії Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 21.03.2019 року.
СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА