Дата документу 26.03.2019 Справа № 310/8500/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 310/8500/17 Головуючий у І-й інстанції: Білоусова О.М.
Провадження № 22-ц/807/613/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року та на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що 18.07.2009 року уклав шлюб із відповідачем. Вказує, що за договором купівлі-продажу № 022/0212/к-п від 02.02.2012 року ним за особисті кошти був придбаний автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ОСОБА_4

Зазначав, що згідно квитанції № 47 від 16.02.2012 року на рахунок продавця ТОВ ДП «Автосистем» було сплачено 15 000 грн. як передплата за придбання автомобілю. 04.04.2012 року на рахунок продавця було сплачено ще 80 000 грн., а решта 112 350 грн. була сплачена ним за рахунок кредитних коштів.

Також позивач послався на те, що відповідно до пп. 1.1., 1.1.1, 1.1.1.1 кредитного договору № 1/1156656 від 19.04.2012 року, укладеним між ним та ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» кредитні кошти у сумі 116 844 грн. були надані йому на придбання транспортного засобу Nissan JUKE вартістю 207 350 грн. відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ ДП «Автосистем». ОСОБА_5 був виплачений ним за особисті кошти, які були отримані від продажу квартири, отриманої в подарунок від батька. 28.03.2013 року кредитний договір був погашений ним достроково.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 у цей час не працювала, інших доходів фактично не отримувала, коштів на придбання автомобіля та виплату кредиту не мала.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати транспортний засіб легковий автомобіль марки Nissan JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама) № SJNFBAF15U6208915, реєстраційний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3м. про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що в період шлюбу та спільного проживання за кошти сімейного бюджету сторонами були придбані: житловий будинок № 19 по вул. Тельмана в с. Луначарське Бердянського району; земельна ділянка площею 0,1786 га по вул. Тельмана, 19 в с. Луначарське Бердянського району; автомобіль NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що зазначені обєкти є спільним сумісним майном подружжя.

Зазначала, що під час розгляду цивільної справи № 310/1665/16 сторони дійшли усної домовленості про поділ транспортних засобів, відповідно до якої ОСОБА_3 залишено зареєстрований за ним транспортний засіб NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2, а їй - зареєстрований за нею транспортний засіб Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказує, що автомобіль NISSAN X TRAIL було придбано сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2010 року за кошти спільного сумісного бюджету. Для придбання автомобіля Nissan JUKE було укладено кредитний договір, погашення за яким здійснювались в період спільного проживання за кошти сімейного бюджету.

Визначає вартість транспортних засобів на підставі даних аналогів продаж наступним чином: NISSAN X TRAIL 407 478,50 грн., Nissan JUKE 336 426,00 грн. Загальна вартість майна складає 743 904,50 грн., 1/2 частина - 371 952,25 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд поділити спільне сумісне майно, виділивши та визнавши за ОСОБА_4 право власності на автомобіль Nissan JUKE, за ОСОБА_3 на автомобіль NISSAN X TRAIL, стягнувши з ОСОБА_3 компенсацію різниці вартості транспортних засобів у розмірі 35 526,25 грн., оскільки автомобіль, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 має більшу вартість.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Nissan X TRAI, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Nissan X TRAI, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Nissan X TRAI, реєстраційний номер НОМЕР_2, в рівних частках по 1/2 частці.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати транспортний засіб легковий автомобіль марки Nissan JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама) № SJNFBAF15U6208915, реєстраційний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3.

В іншій частині судове рішення не оскаржене.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року заяву представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про скасування заходів забезпечення позову заяву задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року по цивільній справі № 310/8500/17 у вигляді арешту транспортного засобу легкового автомобіля марки Nissan модель JUKE, рік випуску 2012 року (кузов, рама) № SJNFBAF15U6208915, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_4 після набрання законної сили рішенням суду по справі № 310/8500/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя,

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Стоянова) Н.В. перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8).

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.12.2015 року № 310/9866/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9).

В період шлюбу подружжям придбано транспортний засіб NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортний засіб Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1, що сторонами визнається.

Договір купівлі-продажу автомобіля Nissan JUKE, реєстраційний номер НОМЕР_1 був укладений від імені ОСОБА_4 (а.с. 10-12).

19.04.2012 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 1/1156656 на придбання транспортного засобу Nissan JUKE (а.с. 16-22).

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором укладено договір застави із ОСОБА_4, за яким в заставу передано транспортний засіб автомобіль Nissan, модель JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама, коляска) SJNFBAF15U6208915, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 745343, видане Бердянським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 13.04.2012 року; та договір поруки з ОСОБА_4

Відмовляючи у позові в частині визнання за позивачем право особистої приватної власності на автомашину, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 60,61,63,65 Сімейного Кодексу України за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що позивачем за основним позовом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того що автомашина придбавалася за його особисті кошти та виключно для нього.

Суд першої інстанції надав оцінку доводами позивача щодо походження грошових коштів та його посилання на те, що придбання автомобіля відбулося за його особисті кошти, надані батьками.

Так, позивач не зазначив підставу надання батьками таких грошових коштів: чи надавалися вони як дарунок, чи з умовою повернення, надавалися вони для придбання автомашини для потреб сімї чи для особистих потреб позивача.

ОСОБА_5 того. суд врахував, що загальна вартість придбаних подружжям автівок складає 743 904,50 грн., тоді як свідком ОСОБА_9 зазначається про передачу ОСОБА_3 коштів в сумі 310 000 грн., що не складає і половини суми, витраченої подружжям. Окрім того, інших належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт передачі коштів батьками для придбання автомобілів ОСОБА_3 та його представник суду не надали.

Зазначені обставини свідчать, що транспортні засоби є спільним майном подружжя оскільки були придбані за спільні кошти. У звязку з цим первісний позов ОСОБА_3 про визнання автомобіля марки Nissan JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама) № SJNFBAF15U6208915, реєстраційний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3 суд першої інстанції визнав таким, що задоволенню не підлягає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не була платоспроможною на час придбання автомашини, не є підставою для задоволення основного позову та визнання права особистої власності ОСОБА_3 на автомобіль.

Так, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Тож суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у частині визнання майна, придбаного у шлюбі особистою власністю позивача.

Також позивач оскаржував у даній справі ухвалу від 6 11.2018 року про скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що ухвала про скасування заходів забезпечення позову не порушує права сторін, позаяк є наслідком ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позовів про визнання майна обєктом особистої власності.

Судом ухвалене рішення про визнання права спільної часткової власності на спірне майно, що унеможливлює будь-які подальші дії співвласників щодо розпорядження спірним майном без згоди іншого співвласника.

Тим більше судова колегія враховує, що скасування заходів забезпечення позову передбачено статтею 158 ЦПК України.

Суду надано право скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи

За змістом забезпечувальних заходів, вони зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Жодних доказів на підтвердження того, що скасування заходів забезпечення позову порушує права позивача, ним не надано.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання майна особистою власністю позивача та скасування заходів забезпечення позову.

Доводи скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року та ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року про скасування заходів забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28 березня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2