Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 754/12663/16-ц

провадження № 61-20318св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у складі судді Панченко О. М. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування і володіння спільним майном.

Позов мотивовано тим, що він та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках кожний. Квартира складається з трьох кімнат площею 11,8 кв.м., 13,2 кв.м. та 17,4 кв.м., загальна житлова площа становить 42,4 кв.м. Він займає кімнату площею 11,8 кв.м., яка є найменшою і найхолоднішою, відповідачі у квартирі не проживають, свої кімнати закрили на замки.

Просив визначити порядок володіння та користування спільною квартирою, виділивши йому у володіння та користування кімнату площею 17,4 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 .

У лютому 2017 року відповідачі пред`явили зустрічний позов, в якому просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,2 кв. м., ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,4 кв. м., ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,8 кв. м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що у сторін вже тривалий час склався порядок користування квартирою, а тому підстави для визначення порядку користування квартирою у судовому порядку відсутні.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що фактично ОСОБА_1 користується кімнатою, площа якої становить 11,8 кв. м., що є меншою, ніж встановлена законом норма жилої площі на одну особу (13,65 кв. м), а також не відповідає розміру його частки в праві спільної часткової власності на квартиру (14,1 кв. м). Згода між співвласниками квартири щодо визначення порядку користування не досягнута.

Отже, судові рішення оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржуються, тому у цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала до касаційного суду заперечення на касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволені зустрічних позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13, 2 кв. м, ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17, 4 кв. м., ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11, 8 кв. м.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано цивільна справа № 754/12663/16-ц із суду першої інстанції.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, щосторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках кожний і зареєстровані в ній.

Вказана квартира складається з трьох кімнат площею 11,8 кв. м., 13,2 кв. м. та 17,4 кв. м., житлова площа квартири становить 42,4 кв. м., а загальна площа квартири становить 74,1 кв. м.

Між сторонами тривалий час склався порядок користування квартирою, відповідно до якого ОСОБА_1 проживає в кімнаті площею 11,8 кв. м., ОСОБА_2 займає кімнату площею 13,2 кв. м. та ОСОБА_3 користується кімнатою, площею 17,4 кв. м. Інші приміщення квартири перебувають у загальному користуванні сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що порядок користування спірною квартирою вже визначено сторонами самостійно, а тому підстави для визначення порядку користування квартирою у судовому порядку відсутні.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується.

У статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами як джерело права, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, (далі - ЦПК України 2004 року) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Предметом і підставою позову у даній справі є усунення перешкод у користуванні та володінні майном, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Верховний Суд виходить з того, що порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність спору між сторонами та фактично не вирішив наявний спір по суті.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, висновки щодо відхилення доводів апеляційної скарги належним чином не мотивував та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, ухвала апеляційного суду в оскарженій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування і володіння спільним майном скасувати.

Справу № 754/12663/16-ц в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування і володіння спільним майном направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук