Справа № 366/1418/19
Провадження № 2/366/533/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шкневської сільської ради Поліського району Київської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 позивач звернулася з позовом до суду в якому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку, розміром 6,77 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Шкневської сільської ради, власником якого вважається ОСОБА_4 , 1924 р.н. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , який був виданий Поліською районною державною адміністрацією 01.08.2000.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадкового майна, яке належить ОСОБА_3 входить право на земельну частку (пай) на території Шкневської сільської ради, яка належала його батьку ОСОБА_4 (діду позивачки). Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв батько позивачки ОСОБА_3 . Позивачка звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай). В зв`язку з цим позивачка змушена звертатись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслала заяву у якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без її участі.

Представник відповідача Шкневської сільської ради Поліського району Київської області надіслали на адресу суду заяву про визнання позову та просять розгляд справи проводити без участі їх представника.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, на адресу суду надіслала письмову заяву у якій зазначила, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглядати без її участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в зв`язку з неявкою в судове засідання сторін.

Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1039, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 7315, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Право на земельну частку (пай), розміром 6, 77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії НОМЕР_5 від 01.08.2000, спадщину після якого прийняв його син ОСОБА_3 (батько позивачки), подавши заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини 22.07.2003 однак прав на вказане майно не оформив у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , шляхом подачі 10.08.2017 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 09.02.2018 їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до постанови Сьомої Київської державної нотаріальної контори № 1745/02-31 від 30.05.2019, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначене майно.

Відповідно до листа відділу в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області № 19/131-19 від 04.06.2019 на ім"я ОСОБА_4 Поліською РДА зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) РН № 387373 від 01.08.2000. Зем5ельна ділянка розташована на території Шкневської сільської ради Поліського району.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи те, що спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю».

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З матеріалів справи слідує, що позивач здійснив всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.392, 1216-1223, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шкневської сільської ради Поліського району Київської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на земельну ділянку, розміром 6,77 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Шкневської сільської ради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено видачею на ім`я ОСОБА_4 Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 , зареєстрованого 01.08.2000 за № 362.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.П.Слободян