РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря Бойченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Жільбера до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про внесення змін до договору найму, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить внести зміни з 15.01.2016 року до договору найму (оренди) квартири від 08.01.2016 року: абзац 2 пункту 3 договору від 08.01.2016 року викласти в наступній редакції: «при достроковому розірванні договору сторони зобовязані письмово повідомити одна іншу не пізніше, ніж за три місяці до звільнення квартири.», пункт 14 договору від 08.01.2016 року викласти в наступній редакції: «Встановити, що наймач зобовязується самостійно вносити плату за всі комунальні послуги, згідно рахунків виконавців (постачальників) комунальних послуг. В комунальні послуги входять інтернет, газо-, водо-, електро-, теплопостачання, ЖЕК.», стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов умотивовано тим, що 08.01.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір викладений українською мовою, яку позивач не розуміє, переклад тексту на французьку мову на момент підписання договору був відсутній. Наразі відповідач ставить питання про дострокове розірвання договору, проте вимоги позивача порушують норми закону та умови договору, оскільки умовами договору передбачено строк його дії 12 місяців, при достроковому розірванні договору сторони зобовязані повідомити одна одну не пізніше, ніж за один місяць до звільнення квартири, що суперечить положенням ст. 822 ЦК України, також, п. 14 договору від 01.08.2016 року передбачено, що наймач зобовязується вносити плату за всі комунальні послуги, що складає 1500,00 грн. на місяць. В комунальні послуги входять: інтернет, газо-, водо-, електро-, теплопостачання, ЖЕК. Однак, з рахунків, які надходили він постачальників (виконавців) комунальних послуг, позивачу стало відомо, що обумовлений договором розмір плати за комунальні послуги є значно завищеним, розмір комунальних платежів, які сплачував позивач, значно завищений, тому позивач просить суд внести зміни в договір найму квартири від 08.01.2016 року, починаючи з 15.01.2016 року.

19.12.2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2, у якому відповідач вказав, що позов не визнає у повному обсязі, оскільки відповідно до п. 3 укладеного між сторонами договору найму (оренди) від 08.01.2016 року, термін дії договору оренди складав 1 рік, а саме до 14.01.2017 року. У звязку з тим, що сторонами договору не порушувалося питання про його припинення, дія договору продовжувалася на тих самих умовах та на той самий строк у 2017-2018 роках. 10.12.2018 року ОСОБА_2 надіслано на адресу позивача повідомлення про припинення договору оренди, у якому просив позивача у строк до 15.01.2019 року звільнити квартиру, яка є предметом договору оренди. Відповідач вважає, що на момент судового розгляду дія договору оренди припинилася, тому провадження у справі має бути закрито у звязку із відсутністю предмета спору.

21.12.2018 року позивачем до суду подана відповідь на відзив, у якому позивач вказав, що заперечує про ти обставин, викладених у відзиві, а також проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки позивач просить суд внести зміни до договору оренди з 15.01.2016 року, тобто предмет спору наявний, отже підстави для закриття провадження відсутні.

19.11.2018 року, 09.01.2019 року, 07.02.2019 року та 05.03.2019 року до суду надійшли клопотання позивача про долучення до справи копій письмових доказів.

21.02.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування у відповідачів доказів.

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Клопотання про долучення та витребування доказів подані позивачем з пропуском строку, який визначено ч. 2 ст. 83 ЦПК України, при цьому позивачем не повідомлялося суд про існування обєктивних причин, які перешкоджали поданню таких клопотань у визначений строк, та не повідомлено про докази, які не можуть бути подані, причини, з яких докази не можуть бути подані у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, крім того, до клопотань про доручення доказів не додано документів, які підтверджують, що такі копії доказів направлялися іншим учасникам справи, тому клопотання про долучення доказів від 19.11.2018 року, 09.01.2019 року, 07.02.2019 року та 05.03.2019 року та клопотання про витребування доказів від 21.02.2019 року, на підставі ч. 8, ч. 9 ст. 83 ЦПК України судом до розгляду не приймаються.

Позивач та його представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача ОСОБА_4 надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без їх участі, та у заяві вказав, що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не подав, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно ст. 763 ЦК, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Частинами 1, 3 ст. 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 811 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок.

Статтею 813 ЦК встановлено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Статтею 820 ЦК України передбачено, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Згідно ч. 1 ст. 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Згідно ст. 822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Якщо наймодавець відмовився від укладення договору на новий строк, але протягом одного року уклав договір найму житла з іншою особою, наймач має право вимагати переведення на нього прав наймача та (або) відшкодування збитків, завданих відмовою укласти з ним договір на новий строк. У разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.01.2016 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Жільбером укладено договір найму (оренди) квартири, за умовами якого наймодавець ОСОБА_2, ОСОБА_3 передає наймачу ОСОБА_1 Жільберу в строкове платне користування квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Обєктом оренди є двокімнатна квартира загальною площею 43,37 кв.м., яка належить наймодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.1994 року.

Згідно п. 3 договору, договір укладено на 12 місяців, рахуючи з 15.01.2016 року. При достроковому розірванні договору, сторони зобовязані повідомити одна іншу не пізніше ніж за один місяць до звільнення квартири. За місяць до закінчення строку договору сторони можуть продовжити договір на тих самих умовах, про що вноситься додаток до договору.

Згідно п. 4 договору, орендна плата становить 3000,00 грн. Пунктом 14 договору передбачено, що наймач зобовязується вносити плату за всі комунальні послуги, що складає 1500,00 грн. на місяць. В комунальні послуги входять інтернет, газо-, водо-, електро-, теплопостачання, ЖЕК. (а.с. 42-43).

Статтею 764 ЦК України встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву, після закінчення терміну дії договору найму, наймач ОСОБА_1 продовжував користуватися орендованою квартирою, та наймодавці проти цього не заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 627 передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, при підписанні договору сторони, будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору уклали договір оренди найму (оренди) квартири від 01.08.2016 року та погодили всі пункти договору, зокрема і абзац 2 п. 3 договору, яким передбачено, що при достроковому розірванні договору сторони зобовязані письмово повідомити одна іншу не пізніше, ніж за один місяць до звільнення квартири, та пункт 14 договору яким встановлено, що наймач зобовязується вносити плату за всі комунальні послуги, що складає 1500,00 грн. на місяць, що включає плату за інтернет, газо-, водо-, електро-, теплопостачання, ЖЕК. Розмір плати за комунальні послуги визначено без привязки до рахунків постачальників комунальних послуг, на що позивач при підписанні договору погодився.

Будь яких доказів того, що такі умови договору не відповідали вимогам чинного законодавства та порушували права позивача на момент його укладення, суду не надано. Крім того, суду не надано доказів того, що позивач звертався до відповідачів з пропозицією внести зміни в умови договору, однак така пропозиція відповідачами була відхилена.

Суд критично відноситься до твердження позивача про те, що при укладанні договору найму (оренди) житла від 01.08.2016 року, порушено вимоги ст. 822 ЦК України щодо терміну попередження наймача про розірвання договору оренди, оскільки вказана стаття встановлює переважні права наймача, однак термін дії договору, порядок та строки його розірвання, вказана стаття не регламентує.

Волевиявлення позивача під час підписання договору найму (оренди) квартири від 08.01.2016 року було добровільним, ніяких застережень з боку позивача відносно зазначених умов договору оренди, ним не заявлялось.

Докази на підтвердження того, що при підписанні договору позивач не в повній мірі розумів умови договору, оскільки не володіє українською мовою, та не міг скористуватися послугами перекладача, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорювані умови договору нормам чинного законодавства не суперечить та не порушує прав позивача, при підписанні договору позивач погодився з такими умовами, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволення позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 626, 627, 628, 638, 651, 759, 760, 761, 762, 763, 764, 810, 813, 820, 821, 822 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 76-82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Жільбера до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про внесення змін до договору найму - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 Жільбер, місце проживання: 10014 м. Житомир, майдан Перемоги, 4/2, кв. 68.

Відповідачі: ОСОБА_2, місце проживання: 10008 АДРЕСА_3,

ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне судове рішення складено 18.03.2019 року.

С у д д я: