П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 362/3648/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/3270/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2, видане П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 15 жовтня 2009 року в частині спадкування ј частин квартири АДРЕСА_1, - недійсним, визнання за ОСОБА_3 права власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2 П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2009 року, яке зареєстровано в реєстрі за №10-248, в частині спадкування 3/4 частин квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним та за ОСОБА_3 визнано право власності на 3/4 частин зазначеної квартири.

Позивач просить визнати свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_2 П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2009 року, в частині спадкування 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 недійсним та визнати за позивачем право власності на зазначену частку спадкового майна, посилаючись на те, що відповідач не вступила в управління та володіння спадковим майном, не подавала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі (а.с.86-88).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року - скасовано, призначено розгляд справи в судове засідання з повідомленням учасників справи (а.с.102).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2 П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2009 року, зареєстроване в реєстрі за №10-248, в частині спадкування ј частин квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2 320 грн. 40 коп. (а.с.153-156).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 22 грудня 2018 року ОСОБА_2 надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, крім того, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати в розмірі 2 320 грн. 40 коп.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуване рішення ухвалене судом без об'єктивного дослідження усіх обставин справи, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року, на яке посилається ОСОБА_3 в позовній заяві, встановлено, що ОСОБА_4 проживав у місті Києві в квартирі АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_2, яка 20 липня 2009 року подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька. ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - не зверталась. Після смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_6) ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері та стала власником ѕ частини спірної квартири. Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року.

У рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що на даний час залишаються порушеними права позивача як спадкоємця після смерті батька, визнав за ОСОБА_3 право власності на ј частини спірної квартири. Разом з тим, таке рішення порушує права ОСОБА_2 на ј частини спірної квартири, яку вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_4, з яким остання була зареєстрована та проживала разом по день його смерті.

Крім того, судом невірно вирішено питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кривша Л.П. підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, підстав для перегляду оскаржуваного рішення позивач не вбачає, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення скаржника та її представника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2 П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2009 року, яке зареєстровано в реєстрі за №10-248, в частині спадкування 3/4 частин квартири АДРЕСА_1,- визнано недійсним, визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частин вищезазначеної квартири (а.с.10-12).

Вищезазначеним рішенням встановлено, що мати сторін ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, у встановленому ст. 549 ЦК України (1963 р.) порядку і строки прийняла спадщину, і таким чином, у відповідності зі ст. 548 ЦК України (1963 р.) стала власником 3/4 частини спірної квартири з моменту смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_3 після смерті матері у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Вказані правовідносини врегульовані ЦК України в ред. 2003 року.

Також, як вбачається із рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року та копії спадкової справи №1308 щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4, відповідач у своїй заяві від 30 липня 2009 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яка належало померлому, вказувала на те, що крім неї, спадкоємців за законом та пережившої дружини немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом, права позивача як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_4 порушені, у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2, у зв'язку з чим наявні правові підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та поновлення прав позивача шляхом визнання за нею права власності на ј частини спірної квартири у порядку спадкування за законом.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Про фактичне прийняття спадщини може свідчити спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, наявність у спадкоємця документів померлого, квитанцій, свідоцтв, тощо.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В ході перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована разом зі спадкодавцем та фактично проживала разом з ним по день його смерті, що підтверджується Довідкою КППУЖГ «ЖИТЛОРЕМБУДСЕРВІС», яка міститься в спадковій справі №1308 до майна померлого ОСОБА_4 (а.с.67).

Таким чином, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька в розумінні статті 549 ЦК Української РСР.

Із заявою про прийняття спадщини до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 звернулась 30 липня 2009 року (а.с.64).

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

У даному випадку, нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, встановивши, що ОСОБА_2 як спадкоємець її батька - ОСОБА_4, постійно мешкала до його смерті за адресою: АДРЕСА_2, фактично прийняла спадщину, на підставі п.113 вищезазначеної Інструкції видала ОСОБА_2 оскаржуване свідоцтво.

Отже, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права до даних правовідносин, оскільки, у даному випадку, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР.

Висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача ОСОБА_3 видачею свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті батька в розумінні статті 549 ЦК Української РСР, крім того, звернулась із заявою про прийняття спадщини до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 30 липня 2009 року, а ОСОБА_3 з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, а відтак її права цим свідоцтвом не порушуються.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, рішення суду не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні статті 263 ЦПК України, судом неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають в повній мірі фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, на виконання вимог статті 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений останньою судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 480 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року, - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка міста Купянськ Харківської області, паспорт Серії НОМЕР_3, виданий Деснянським РУГУ МВС України в місті Києві; ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 480 (три тисячі чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складене 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В.Соколова