ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/1016/18

провадження № 22-ц/4809/533/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та просив стягнути заборгованість у розмірі 5433,41 грн. за кредитним договором б/н від 21.08.2014.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_5 підписав заяву № б/н від 21.08.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Станом на день смерті ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором становила 5433,41 грн., з яких: 1213,06 грн. - тіло кредиту; 4220,35 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

10.08.2017 року банк направив претензію кредитора до Бобринецької державної нотаріальної контори, яка повідомила, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Позивач вважає, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла відповідач ОСОБА_4, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підтвердження даної обставини посилається на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1

15.07.2018 банк звернувся до спадкоємця з листом-претензією, але вимоги позивача відповідачем не виконані в добровільному порядку.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається, оскільки на час розгляду справи не встановлено коло спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, відсутні відомості про наявність у спадкодавця майна на час його смерті та його вартості.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_4 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Дана обставина підтверджується копіями паспортів, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1

Банк, як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації для повного і всебічного з'ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Науменко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», який змінив назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і ОСОБА_5 21.08.2014 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 03.05.2017 (а.с.50).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.08.2014 вбачається, що станом на день смерті позичальника заборгованість за кредитом складала 1213,06 грн., заборгованість за відсотками 4220,35 грн. (а.с.9-12).

10.08.2017 позивачем направлена претензія кредитора до Бобринецької державної нотаріальної контори, на яку отримано відповідь, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.51-54).

15.07.2018 банком на адресу відповідача було направлено лист-претензію про погашення заборгованості померлого позичальника ОСОБА_5 (а.с.56-69).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Для цього необхідно встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину, наявність у спадкодавця майна та його вартість.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Наявними у матеріалах справи копіями паспортів спадкодавця ОСОБА_5 (а.с.48) та відповідача ОСОБА_4 (а.с.49) підтверджується, що остання була зареєстрована за тією ж адресою, що і спадкодавець, в АДРЕСА_1

Наведені обставини дають право вважати, що ОСОБА_4 могла постійно проживати разом із спадкодавцем, а тому відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України вона може вважатися такою, що прийняла спадщину.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася та не спростувала доводів позивача, що вона на час відкриття спадщини проживала з спадкодавцем.

Однак доведення факту, що відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, ще не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача та стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до приписів ст.1282 ЦК України необхідно встановити майно, яке успадкував відповідач та його вартість, оскільки, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність у ОСОБА_5 спадкового майна та його вартість, клопотань про витребування судом з відповідних установ даних про наявність у спадкодавця майна та його вартість не заявляв.

Даних про те, хто є власником квартири де проживає відповідач та проживав спадкодавець і чи є вона спільною сумісною власністю подружжя, позивачем на надано.

Оскільки за приписами ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був самостійно встановити інформацію про спадкоємців, наявність спадкового майна та його вартість.

Суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко