Справа: 164/1435/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Маневицької районної державної адміністрації Волинської області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконкому Оконської сільської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вказаний позов, обґрунтований тим, що під час перебування у шлюбі у відповідачів народилося п'ятеро дітей: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5. Діти перебувають на обліку в службі у справах дітей Мневицької РДА з 20 травня 2015 року як такі, що проживають в сім»ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов»язків. В липні 2017 року ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, вчинив насильство в сім'ї та погрожував фізичною розправою своєму сину ОСОБА_11, у зв»язку з чим неповнолітній перебував на обліку служби у справах дітей як дитина, що зазнала фізичного насильства в сім»ї. За інформацією Маневицького ВП ГУНП у Волинській області відповідачі неодноразово притягалися до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, за місцем проживання характеризуються негативно. Згідно актів обстеження житлово побутових умов сім»ї, починаючи з 2015 року, не завжди були створені належні умови для проживання та навчання неповнолітніх, а профілактичні бесіди не давали ніякого результату. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 не змогла пояснити, ому не може забезпечити нормальні умови для проживання своїх дітей, а ОСОБА_4 на засідання комісії не з'явився. Беручи до уваги те, що відповідачі своїх батьківських обов»язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення повноліття, не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання, просили суд відібрати неповнолітніх дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, передавши дітей на опікування органу опіки та піклування Маневицької РДА, а також стягнути аліменти в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала із наведених у ньому підстав та зазначила, що задоволення позову відповідатиме інтересам дітей.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору щодо вирішення позову покладався на розсуд суду і просив взяти до уваги, що відповідачі тривалий час перебували в реабілітаційному центрі і відібрання дітей може стати поштовхом для відновлення зловживання алкоголем.

Відповідачі, кожен зокрема, позов заперечили, пояснили суду, що після перебування в реабілітаційному центрі переосмислили свої відношення до дітей і будуть намагатися створити ним належні умови для розвитку.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом установлено, що під час перебування у шлюбі у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народилося п»ятеро дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.8-12).

Діти перебувають на обліку в службі у справах дітей Маневицької РДА з 20 травня 2015 року як такі, що проживають в сім'ї, що опинилася в складних життєвих обставинах, де батьки ухялються від виконаня батьківських обов»язків.

Згідно актів обстеження житлово побутових умов сім'ї Коляди, починаючи з 2015 року по 2018 рік включно, в житловому будинку не завжди були створені належні умови для проживання та навчання неповнолітніх дітей (безлад, розкидані речі, відсутнє електропостачання, харчові продукти, будинок не обігрівається).

Як пояснили в судовому засідання представник позивача та представник третьої особи з відповідачами працювали спеціалісти служби у справах дітей та сільський голова, однак на всі зауваження, поради, допомогу реагувала лише мама, яка на певний період виправлялася, а потім з батьком продовжувала вживати алкогольні напої.

ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності, оскільки перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, вчинив насильство в сім'ї та погрожував фізичною розправою своєму сину ОСОБА_11, у зв'язку з чим неповнолітній перебував на обліку служби у справах дітей як дитина, що зазнала фізичного насильства в сім»ї.

За інформацією Маневицького ВП ГУНП у Волинській області обидва відповідачі неодноразово притягалися до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов»язків.

Як вбачається із характеристик, виданих Оконською сільською радою 1 серпня 2018 року, відповідачі за місцем проживання характеризуються негативно (а.с.16-17).

Інформація, надана закладом загальної середньої освіти с.Оконськ Маневицького району, підтверджує, що батьки не займалися вихованням і не забезпечували нормального розвитку дітей (а.с. 27-29).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Маневицької РДА є доцільним відібрання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, без позбавлення їх батьківських прав (а.с.32 34).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об»єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків знайшов підтвердження під час розгляду справи судом.

Разом з тим, поза увагою суду не залишається той факт, що після перебування в реабілітаційному центрі поведінка відповідачів змінилася в кращу сторону, вони не вживають алкогольні напої, неодноразово відвідували дітей, які на даний час перебувають у приватній організації «Дитячий будинок «Дім затишку», привозили одяг, канцелярські предмети, засоби гігієни.

Як вбачається із акту обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_5 та її сім'ї від 11 березня 2019 року в двох дитячих кімнатах будинку зроблено євроремонт.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може ухвалити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Беручи до уваги характеристики на ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, видані приватною організацією «Дитячий будинок «Дім затишку», де з 30 серпня 2018 року і на даний час перебувають діти, враховуючи покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, яки підтвердили, що відповідачі стали на шлях виправлення, суд виходить з того, що на перше місце ставляться інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а тому приходить висновку, що з урахуванням встановлених фактичних обставин, доцільним є застосування заходу впливу щодо відповідачів у вигляді відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Суд також вважає доцільним роз'яснити, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дітей відповідачами, суд за відповідною заявою може ухвалити рішення про повернення їх батькам.

В частині стягнення аліментів із відповідачів позов органу опіки та піклування, на думку суду, є безпідставним, оскільки матеріалами справи та показами свідків підтверджено факт надання відповідачами певної матеріальної допомоги дітям, в міру їх можливостей на момент розгляду справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України, ст.ст. 4, 140 СК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 12, 13, 263 265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Відібрати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав, а дітей передати на опікування органу опіки та піклування Маневицької РДА

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судовий збір в дохід держави, по 352 гривні 40 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 22 березня 2019 року.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_14