Справа № 495/6000/18
З а о ч н е р і ш е н н я
04 березня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.
при секретарі - Савенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту накладеного на підставі: справа №2-25 том №1 Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори «Реєстр для реєстрації заборони відчуження житлових будинків, а також арештів, накладених на будинки судовими слідчими органами від 09.06.1993 року.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_5 . не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовну заяву задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, притичини неявки суду невідомі.
Вивчивши матеріали цивільної справи, надані докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 8,89 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2010 року №2-5371/2010. Згідно вказаного рішення позивачка успадкувала майно після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . (а.с.7-8)
На сьогоднішній день позивачка так не зареєструвала вказане рішення.
Позивачка вирішила у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію нерухомого майна та їх обтяжень» зареєструвати право власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку встановленого законом.
Однак, 04.08.2017 року позивачка отримала архівну довідку відповідно до якої: «В Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, а також арештів, накладених на будинки судовими і слідчими органами», вказано, що на майно ОСОБА_4 09.06.1993 року накладено заборону. (а.с.14)
З метою виявити який саме арешт та на підставі якого документу накладено, позивач звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС. У відповіді від вказаної установи було зазначено: Згідно здійснення пошуку в базі Автоматизованої системи виконавчого провадження, дані про те, що ОСОБА_4 є боржником - відсутня. Крім того, ДВС повідомляє, що відділ не має підстав для зняття арешту у зв`язку із тим, що вказаний арешт не накладався за постановою державного виконавця відділу. (а.с.20)
Отже, позивач хоча і є власником нерухомості, однак не може зареєструвати її право власності у відповідному Державному реєстрі.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду.
На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.
Приймаючи до уваги той факт, що позивачкою вчинені усі дії щодо встановлення підстав накладення арешту, які не дали позитивних результатів, а також давність накладення арешту, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом зняття накладеного арешту.
Керуючись ст.ст.4,12,81,237,263-265,280-282,268 ЦПК України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,Конституції України,Закону України «Про виконавче провадження», суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту - задовольнити.
Зняти арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на який було накладено арешт на підставі справа № 2-25 том №1 Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори «Реєстр для реєстрації заборони відчуження житлових будинків, а також арештів, накладених на будинки судовими слідчими органами від 09.06.1993 року.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд в Одеській області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: