Справа № 687/978/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року смт.Чемерівці

Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Кулєбякіна В.О.,

за участю секретаря Литовченко В.К.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,посилаючись на те, що 19.03.2014 року померла ОСОБА_5, спадкоємцем якої є позивач. На день смерті із її спадкодавцем проживав її чоловік ОСОБА_6, який 20.10.2015 року помер. 14.11.2014 року ОСОБА_6 склав заповіт щодо розпорядженням його майном, на випадок його смерті, спадкоємцем його майна є ОСОБА_4. ОСОБА_6 був інвалідом першої групи, тому 29.01.2015 року Чемеровецькою селищною радою Чемеровецького району, ОСОБА_4 призначено помічником ОСОБА_6. Відповідач звернулася до приватного нотаріуса із заявою, відповідно до якої, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6. Однак під час виконання своїх повноважень помічника ОСОБА_6, відповідач не надавала йому допомоги та не виконувала своїх повноважень, що передбачені ст. 78 ЦК України, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки відповідач може спадкувати частку у майні її спадкодавця.

Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач позов не визнали, пояснили суду, що позивач не була вправі звертатись з даним позовом, оскільки не є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Чемеровецької селищної ради № 1606 від 31.07.2018 року, що згідно картки обліку громадян за 1989-2018 роки померла ОСОБА_5 являлася головою двору за адресою АДРЕСА_1, разом із нею проживав її чоловік ОСОБА_6.

Як вбачається із заповіту від 14.11.2014 року ОСОБА_6 заповів на випадок своєї смерті все своє майно ОСОБА_4.

ОСОБА_6 помер 22.10.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ № 262426 від 22.10.2015 року.

Як вбачається із висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 20.10.2015 року, що 20.10.2015 року до Чемеровецького РВ УМВС України надійшло повідомлення про виявлення трупа ОСОБА_6 в підїзді житлового будинку по вул. Гусятинське шосе, 32.

Спадкодавиця ОСОБА_5 померла 19.03.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ № 228124 від 20.03.2014 року. Та згідно заповіту від 29.01.2014 року заповіла на випадок своєї смерті все своє майно ОСОБА_1.

Спадкодавець ОСОБА_6 згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0354702 від 14.03.2014 року мав першу А групу інвалідності та потребував стороннього догляду, та мав право на обовязкову частку у спадщині, яку прийняв набувши право власності на Ѕ майна після смерті ОСОБА_5.

З оглянутої копії спадкової справи № 528-15р., заведеної після померлого 20.10.2015 року ОСОБА_6, вбачається, що 19.11.2015 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, тим самим прийнявши спадщину.

Натомість ОСОБА_1 прийняла у спадок Ѕ частини майна після смерті ОСОБА_5, яка померла 19.03.2014 року, та не входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6, який помер 22.10.2015 року, попередньо прийнявши у спадок Ѕ частину майна після смерті ОСОБА_5 та заповівши її ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

З огляду на викладене усунення ОСОБА_4 не породжує права ОСОБА_1 на спадкування, оскільки остання не входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява N 4909/04) Тому суд приходить до висновку, що покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інші доводи сторони позивача щодо неналежного здійснення догляду відповідачем за спадкодавцем, не потребують додаткової оцінки з огляду на викладені вище обставини.

Дослідивши заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу Суд вважає, що вказана заява відповідача не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.11, 13, 81, 264-265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене сторонами безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів в порядку встановленому ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.03.2019 року.

Суддя Чемеровецького

районного суду ОСОБА_12