РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 566/1376/18

Провадження № 22-ц/4815/342/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Лободзінський А.С.

Рішення ухвалене в смт. Млинів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 20.12.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий : Боймиструк С.В.,судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову покликається на те, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо. Донька ОСОБА_4 проживає з нею і перебуває на її утриманні, а ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання їх спільної доньки.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин та не доведенням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, таким що ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в порушення ч.8 ст. 83 ЦПК України, суд прийняв до розгляду докази, які не були подані відповідачем у встановленому законом та судом строк.

Повідомляє, що договір між нею та відповідачем про сплату аліментів на дитину в якому визначений розмір та строки виплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 не укладений. Усної домовленості між ним та відповідачем про розмір та строки виплати аліментів не встановлено. Таким чином, вона позбавлена можливості, в певний строк, отримання необхідного та достатнього розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку їх спільної доньки ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким її позовну заяву задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно виконує свій обов'язок, передбачений ст. 180 СК України по утриманню доньки ОСОБА_4 та дійшов висновку, що не знайшов свого підтвердження факт ухилення відповідача від утриманню своєї малолітньої дитини, а відтак позов є безпідставним.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується документально, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с.5-6)

Малолітня ОСОБА_4 проживає з мамою ОСОБА_2, що визнається самим відповідачем.

Відповідач після фактичного припинення у серпні 2018 року шлюбних відносин з позивачем добровільно виконує свій обов'язок, передбачений ст. 180 Сімейного Кодексу України по утриманню доньки ОСОБА_4, переказуючи для доньки грошові кошти поштовими переказами платіжної системи " Westernunion " на ім'я позивачки (а.с.22-32).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Домовленості про спосіб утримання неповнолітньої доньки обраний батьком - між сторонами не було.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (статті 183 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов'язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов'язку утримувати дитину (ч.1 ст. 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача аліментів за рішенням суду покликаючись на те, що він добровільно виконує свій обов'язок по утриманню доньки, надає їй матеріальну допомогу.

В справу не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених ч.1 ст.181 СК України домовленостей, якщо такі мали місце, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

За таких обставин, добровільне надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання доньки не свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на її утримання за рішенням суду.

При цьому, враховуючи положення ст.ст. 181, 182 СК України, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, який має дохід та не заперечує проти утримання дитини, відсутність у нього інших утриманців, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, рівності обов'язку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів, колегія суддів доходить висновку, що позов підлягає до задоволення.

З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожитого мінімуму щомісяця, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 16 жовтня 2018 року і досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність задоволення позову, судовий збір, який підлягав платі за подачу позову в сумі 704,80 та за подачу апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн., а всього 1762 грн., підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову 16 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, в сумі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 березня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків