Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 275/621/17-ц

провадження № 61-45221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Брусилівська районна державна адміністрація Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Григорусь Н. Й., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), третя особа - Брусилівська районна державна адміністрація Житомирської області (далі - Брусилівська РДА), про визнання укладеною додаткової угоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є орендарем земельної ділянки площею 33,0000 га, кадастровий номер :03:000:0443, строк дії договору - п`ять років. 07 червня 2017 року відповідач повідомив його, що не має наміру продовжувати строк дії договору. 16 червня 2017 року він звернувся до відповідача із листом-повідомленням про намір продовжити дію договору на сім років та проектом нової угоди. 21 липня 2017 року відповідач листом необґрунтовано відмовив у поновленні строку договору оренди. Вважає, що з урахуванням положень статті 33 Закону України «Про оренду землі», статей 319, 626 ЦК України, статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) він у встановлений договором оренди строк вжив усі необхідні заходи для поновлення договору оренди землі, а тому має право на поновлення договору оренди землі шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати укладеною додаткову угоду між ним та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, до договору оренди землі, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05 вересня 2012 року за номером НОМЕР_1 , додавши рекомендовану редакцію додаткової угоди.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі у редакції, що запропонована ОСОБА_1 , строком на сім років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 більше, ніж за місяць до дня закінчення дії договору оренди землі від 12 липня 2012 року звернувся до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області з листом, у якому повідомив про намір продовжити дію вказаного договору оренди, а також надіслав проект додаткової угоди на адресу відповідача, при цьому ГУ Держгеокадастру в Житомирській області протягом місяця після отримання додаткової угоди не повідомило ОСОБА_1 . про наявність вмотивованих заперечень щодо її укладення та своє рішення, а отже, є підстави вважати, що ОСОБА_1 як орендар належним чином скористався своїм правом щодо переважного права на поновлення договору оренди землі.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не мав права відстрочити сплату судового збору, оскільки відповідач не підпадає під жодну із категорій осіб, які зазначені у статті 8 Закону України «Про судовий збір», як не підпадає під дію вказаного закону і предмет розгляду в цій справі. Право оренди зареєстроване у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05 вересня 2012 року за номером НОМЕР_1 . Таким чином, строк дії договору збігає 05 вересня 2017 року. При цьому, він звернувся до відповідача з листом -пропозицією про продовження строку дії договору 16 червня 2016 року, а проект додаткової угоди направив 17 червня 2017 року. Проте, як стало йому відомо під час особистого прийому 03 серпня 2017 року, відповідач протиправно вважає, що строк дії договору збігає 17 липня 2017 року (тобто строк дії договору має відраховуватися з дня підписання договору - 17 липня 2012 року.

У листопаді 2018 року ГУ Держгеокадастру в Житомирській області подало відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 395 ЦК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

До відзиву ГУ Держгеокадастру в Житомирській області не додано докази надсилання його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У зв`язку з цим Верховний Суд залишає цей відзив без розгляду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 17 липня 2012 року ОСОБА_1 уклав із Брусилівською РДА договір оренди землі строком на п`ять років, предметом якого є земельна ділянки площею 33,0000 га, кадастровий номер :03:000:0443. Реєстрація договору проведена 05 вересня 2012 року.

07 червня 2017 року відповідач повідомив позивача, що не має наміру продовжувати строк дії договору.

16 червня 2017 рокуОСОБА_1 звернувся до відповідача із листом-повідомленням про намір продовжити дію договору на сім років та проектом нової угоди, який отриманий відповідачем 21 червня 2017 року.

21 липня 2017 року, у місячний строк із дня отримання листа, відповідач відмовив позивачу в поновленні строку договору оренди.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не мало наміру поновлювати договір оренди земельної ділянки з позивачем, про що до закінчення строку дії договору повідомив його листом від 07 червня 2017 року.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Доводи ОСОБА_1 про невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, а позивач у порядку статті 81 ЦПК України не довів, що орендодавець уклав договір оренди спірної земельної ділянки з іншим орендарем на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права.

Твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції не мав права відстрочити сплату судового збору, оскільки відповідач не підпадає під жодну із категорій осіб, які зазначені у статті 8 Закону України «Про судовий збір», як не підпадає під дію вказаного закону і предмет розгляду в цій справі, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки клопотання ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги обґрунтована об`єктивними причинами, а саме: відсутністю коштів на рахунку самого управління та звернення до Держгеокадастру України із листом про виділення коштів, що підтверджується відповідними доказами (а. с. 152 - 156).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 183, 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на касаційну скаргу залишити без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик