ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/457/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №686/21636/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року (суддя Чевилюк З.А., повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року стягнено з відповідача аліменти на користь позивачки у розмірі 1/5 частини всіх його доходів до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вказує, що на даний час витрати на утримання сина значно зросли, а ОСОБА_5 має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки вже тривалий час працює за кордоном, а тому просила суд змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку та вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Апелянтка вказує, що в суді першої інстанції нею надавалися докази на підтвердження покращення матеріального становища відповідача, крім того, в мотивувальній частині рішення суд сам зазначив, що мінімальний розмір аліментів на дитину складає ј заробітку (доходу) платника аліментів, проте не зважаючи на вказані обставини відмовив у збільшенні їх розміру з 1/5 до 1/4 частини. Апелянтка зазначає, що відповідачем не доведено наявність обставин, що могли бути перешкодою для виконання ним свого батьківського обов'язку по утриманню сина та збільшення розміру аліментів. ОСОБА_4 посилається на те, що витрати порівняно із 2015 роком на утримання сина збільшились, а кошти, які відповідач нерегулярно сплачує, не вистачає на самі необхідні речі для сина. Зважаючи на викладене, апелянтка просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає, що його матеріальне становище за останні 2 роки стало важким, єдиним його заробітком були ремонтні роботи на дахах будинків, однак і ці заробітки нерегулярні і виконувалися у літній період часу. Разом з тим, періодичні поїздки за кордон на тимчасові заробітки не покращили його матеріального становища. Крім того ОСОБА_5 просить суд врахувати, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого має сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач вказує, що позивачка має добре оплачувану роботу, стабільний заробіток, дітей від іншого шлюбу не має, а тому значну частину заробітку може спрямувати на утримання сина ОСОБА_6. Зважаючи на викладене, ОСОБА_5 просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якими передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено зміни матеріального становища, погіршення чи поліпшення стану здоров'я, наявність майна та утриманців, що могли б свідчити про погіршення становища ОСОБА_4 та покращення становища ОСОБА_5 на час звернення з позовом до суду, а законодавча зміна мінімального розміру аліментів не є підставою в розумінні ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки ці висновки ґрунтуються на вірно застосованих судом нормах матеріального права та відповідають матеріалам справи.

Так, судом вірно встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2005 року по 24 листопада 2011 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 (а.с. 4, 45).

В серпні 2012 року ОСОБА_4 змінила своє прізвище на ОСОБА_4, про що відділом ДРАЦС по м. Хмельницькому Хмельницького МУЮ у Хмельницькій області 23 серпня 2012 року складений відповідний актовий запис №125 (а.с.49).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 20% частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 21 січня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.7).

02 вересня 2017 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 і змінила своє прізвище на ОСОБА_4 (а.с.10).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 11 грудня 2017 року ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_12 зареєстровані та проживають АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно ч. ч. 1 - 4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на зазначені норми, законодавцем саме на позивача покладено обов'язок надати докази по справі, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено факт покращення матеріального стану відповідача та не надано доказів на погіршення свого матеріального стану чи стану здоров'я. А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення є безпідставними.

Так, зазначення судом у мотивувальній частині судового рішення положення ст. 161 ЦПК України не призвело до невірного вирішення справи, адже позивач звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів саме на підставі ст. 192 СК України, зазначаючи про покращення майнового стану відповідача, а згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що судом не вірно оцінено докази щодо покращення майнового стану ОСОБА_5 є такими, що не заслуговують на увагу. Судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно оцінено надані представником позивача докази і ці доводи апеляції зводяться до формальної незгоди апелянта із оцінкою судом доказів.

Так, судова колегія вважає, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №110250156 від 10.01.2018 року (а.с.25-26) не є доказом зміни майнового стану відповідача, адже реєстрація за ОСОБА_5 права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства 16.11.2016 року відбулася на підставі дублікату договору про поділ спільного майна колишнього подружжя. І, як підтверджується записом фіксування судового засідання від 17.12.2018 року, ОСОБА_5 в суді першої інстанції визнавалася обставина, що це майно було спільною сумісною власністю подружжя сторін і за частину цих земельних ділянок ним ОСОБА_4 були сплачені кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована на покращення майнового стану відповідача та обставина, що на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів 10.02.2015 року ОСОБА_5 працював в Україні, проте вже тривалий час працює будівельником за кордоном не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки факт періодичного перебування ОСОБА_5 за кордоном не підтверджує факт його працевлаштування та отримання ним доходу, що свідчив би про покращення його матеріального стану. Крім того, відповідач не визнавав факту постійного працевлаштування за кордоном, а позивач, у порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надала докази про розмір отриманого відповідачем доходу. А згідно вимог ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі про недостатність, визначеного судом, розміру аліментів для розвитку дитини в зв'язку із збільшенням витрат на придбання одягу, продуктів харчування, шкільного приладдя не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення її майнового стану та розміру витрат, які вона несе у зв'язку з утриманням дитини.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк