Ухвала

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/33517/18

провадження № 61-11354св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Вінницяоблводоканал»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -

начальник комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» Чернятинський Олександр Дмитрович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Дернової В. В., від 26 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Якименко М. М., від 21 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» (далі - КП «Вінницяоблводоканал») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Свої вимоги мотивувала тим, що 29 жовтня 2018 року її було звільнено з посади фахівця з обліку та оброки даних відділу збуту

КП «Вінницяоблводоканал».

Вважала своє звільнення незаконним, як таке що відбулося в період її тимчасової непрацездатності всупереч вимогам частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд поновити її на роботі на посаді фахівця з обліку та обробки даних відділу збуту КП «Вінницяоблводоканал» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2018 року до дня поновлення на роботі у розмірі 7 229, 18 на місяць.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого

2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 працювала за строковим трудовим договір, укладеним на період перебування іншого працівника у відпустці по догляду за дитиною, який припиняється на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Передбачена частиною третьої статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності стосується лише випадків звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (частини першої статті 40 КЗпП України), а не випадків звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку строкового трудового договору.

Наказ про переведення ОСОБА_1 на посаду фахівця з обліку та обробки даних відділу збуту нею не оскаржувався у судовому порядку, що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, а також до комісії по трудовим спором з приводу даного питання позивач не зверталася.

Позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною відносно вимоги про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягає.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, дана вірна оцінка наявним в матеріалах справи доказам.

Апеляційним судом відхилено доводи ОСОБА_1 про незаконність її попередніх переведень на даному підприємстві на інші посади, як такі, що не були підставою позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 26 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 21 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/33517/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій. Суди першої та апеляційної інстанцій не застосували закон, який підлягає застосуванню, оскільки відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності, крім звільнення згідно пункту 5 стаття 40 КЗпП України, не допускається.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення

КП «Вінницяоблводоканал» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач, посилаючись на правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 205/4196/18 за позовом

ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила необхідність відступлення від висновків щодо застосування частини третьої статті 40 КЗпП України у подібних правовідносинах при звільненні працівника з підстав, передбачених пунктами 2, 8 частини першої статті 36 КЗпП України, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12, від 23 січня

2013 року у справі № 6-127цс12, від 02 квітня 2014 року у справі

№ 6-19цс14.

У справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Вінницяоблводоканал» також підлягає перевірці правомірність звільнення працівника з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки правовідносини у справі № 205/4196/18, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, подібні правовідносинам у справі

№ 127/33517/18, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 127/33517/18.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 127/33517/18 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Вінницяоблводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» Чернятинський Олександр Дмитрович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 205/4196/18.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович