Справа № 222/1189/19
Провадження 2/222/350/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.,

за участі секретаря Болбат Н.І., Гранкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на те, що 25.11.2013 року між ними укладено договір б/н від 25.11.2013 року (Договір), за яким відповідачка отримала у кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає укладений між сторонами Договір. Внаслідок порушення ОСОБА_1 взятих на себе за Договором зобов`язань, станом на 25.06.2019 року виникла заборгованість в розмірі 116195,60 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 4661,94 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 103924,35 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1600 грн., штрафів 500 грн. та 5509,31 грн. відповідно. Просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у вказаній сумі, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд.

Копію ухвали надіслано сторонам.

22.08.2019 року від позивачки надійшов відзив на позов, згідно якого позов вона не визнала, посилаючись на те, що кредитний договір, якій містив би положення про відсотки, комісії, неустойку, строки погашення, тощо, вона з банком не укладала, а отримала лише кредитну картку, якою час від часу користувалася. Наданий їй кредитний ліміт повернула в повному обсязі. За таких обставин, а також посилаючись на позовну давність, просила в позові відмовити.

16.09.2019 року позивач надав відповідь на відзив, в якій посилався на те, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тим самим ознайомившись та погодившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, між сторонам укладено Договір банківського обслуговування. Відповідачка була обізнана про всі істотні умови договору під час його підписання, крім того, вони є загальнодоступними, як у відділеннях банку так і на його офіційному сайті. Просив позов задовольнити, в тому числі посилався на те, що банк звернувся до суду в межах позовної давності.

Представник позивача, відповідачка та її представник адвокат Коваленко К.О., яка діє на підставі ордеру, до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на неявку сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, відзив, відповідь на відзив, подані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.11.2013 року Фаціно С ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.8).

Як вбачається з анкети-заяви, підписавши її ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послу. Також вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.9), та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-33).

Відповідно до розрахунку заборгованість клієнта ОСОБА_1 станом на 25.06.2019 року складає 116195,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 4661,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 103924,35 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1600 грн., штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 5509,31 грн. (процентна складова)(а.с.6-7).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника від 25.11.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.8).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за кредитом, просив стягнути заборгованість за відсотками (на поточну і прострочену заборгованість), заборгованість за пенею та комісією і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.11.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному сайті Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.11.2013 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17-ц).

Отже, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.11.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 103924,35 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1600 грн., штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5509,31 грн. (процентна складова) відсутні і в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, тобто через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки ОСОБА_1 по їх сплаті у анкеті-заяві від 25.11.2013 року.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом (суми, яку фактично отримала в борг відповідачка) слід зазначити наступне.

Пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_1 , позивач зазначає про те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.11.2013 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в розмірі 4661,94 грн. (а.с.6-7).

Проте, згідно того ж розрахунку, відповідачкою ОСОБА_3 С ОСОБА_4 здійснено погашення за договором б/н від 25.11.2013 року на загальну суму 7998,75 грн. (15 стовп. а.с.6-7).

Встановивши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а отже відповідачка не повинна була сплачувати позивачу проценти за користування кредитом, пеню та комісію, штрафи, суд зараховує внесені відповідачкою за договором б/н від 25.11.2013 року кошти в сумі 7998,75 грн. на погашення тіла кредиту, та шляхом арифметичного розрахунку (-4661,94 +7998,75 = 3336,81) приходить до висновку про відсутність у відповідачки заборгованості за кредитом перед позивачем, а тому в задоволенні позову в цій частинні слід також відмовити.

Враховуючи викладене, у вимозі позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитом слід відмовити.

Таким чином, в задоволенні позову АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 25.11.2013 року в розмірі 116195,60 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 4661,94 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 103924,35 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1600 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 5509,31 грн. (процентна складова) слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, не підлягають відшкодуванню у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 18, 76, 81, 141, 247, 263,265 ЦПК України, 257-259, 264, 509, 530, 533, 554, 559, 526, 611, 625, 629, 638, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко