Номер провадження: 22-ц/813/206/19
Номер справи місцевого суду: 496/3658/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2019 року в справі за позовом прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним державного акта, витребування земельних ділянок,

встановив:

Прокурор Одеської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним державного акта про визнання недійсним державного акту, витребування земельних ділянок. В обґрунтування вимог зазначав, що відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області 20.04.2010 року на ім`я ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЯИ № 627557 на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0321. В зазначеному державному акті вказано, що він виданий на підставі витягу з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.09.1996 року за №8. Однак в даному рішенні сільради питання щодо передачі ОСОБА_3 у власність зазначеної земельної ділянки не вирішувалося, земельна ділянка останній у власність не передавалася, а тому вищевказаний державний акт виданий незаконно, є недійсним та підлягає скасуванню. Зазначена інформація також підтверджується листом Архівного відділу Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 13.01.2016 року №4. Крім того, в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, наявна виписка з рішення Троїцької сільської ради №8 від 17.09.1996 року про передачу безкоштовно ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка підписана діючим головою Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 С. Однак, в 1996 році ОСОБА_8 не обіймав вказану посаду, а відтак не мав повноважень її підписувати. Проте, з листа Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області вбачається, що в 1995 та 1996 роках цю посаду обіймав ОСОБА_9 . Наведене вказує на факти підробки вказаної виписки у зв`язку з чим, прокуратурою 17.02.2016 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Далі, спірна земельна ділянка була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Біляївського районного округу Одеської області Зезик В.А. 18.05.2010 року за № 787, на користь ОСОБА_10 та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного округу Одеської області Куліш С.М. 05.12.2012 року за № 520, відчужена на користь ОСОБА_4 . У подальшому останньою спірна земельна ділянка була розподілена на п`ять окремих земельних ділянок, які були відчужені на підставі договорів купівлі-продажу наступним чином: земельні ділянки 3м/1 і 3м/3 на користь ОСОБА_1 , земельна ділянка АДРЕСА_2 м АДРЕСА_3 2, зареєстрована за ОСОБА_4 , земельна ділянка 3м/4 на користь ОСОБА_6 , земельна ділянка 3м/5 на користь ОСОБА_5 . Відповідно до листа управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області від 16.06.2016 року № 10-1502-0.3-1675/2-16 нормативно-грошова оцінка 1кв.м. незабудованих земельних ділянок житлової та громадської забудови становить 4,19 грн., а спірна земельна ділянка площею 0,25 га становить 10475 грн. відповідно. Оскільки Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області 17.09.1996 року у рішенні №8 питання щодо передачі безкоштовно ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , не приймалося, державний акт серії ЯИ № 627557 від 20.04.2010 року необхідно визнати недійсним та скасувати, а розподілену згодом вказану земельну ділянку на п`ять окремих земельних ділянок витребувати.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2018 року позов прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання недійсним державного акта, витребування земельних ділянок задоволено.

Визнано недійсним та скасований державний акт серії ЯИ № 627557 від 20.04.2010 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0321, виданий на ім`я ОСОБА_3

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0592 га, яка розташована в АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:001:0181.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,033 га, яка розташована в АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:001:0182.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0585 га, яка розташована в АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:001:0183.

Витребувано у ОСОБА_6 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,04 га, яка розташована в АДРЕСА_7 , кадастровий номер :01:001:0184.

Витребувано у ОСОБА_5 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0593 га, яка розташована в АДРЕСА_7 , кадастровий номер :01:001:0185.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь прокуратури Одеської області судовий збір по 275,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору є земельні ділянки, які вибули з комунальної власності і були передані у приватну власність відповідачів. Рішення щодо видачі спірного державного акта на право приватної власності на землю було прийнято у 1996 році, державний акт на земельну ділянку виданий у 2010 році, а до суду прокурор звернувся у 2016 році, тобто зі значним пропуском строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2010 року відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області на ім`я ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 627557, площею 0,2500 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0321.

Зазначений державний акт був виданий ОСОБА_3 на підставі витягу з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.09.1996 року за № 8, що підтверджується записом у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Однак, як вбачається з рішення Троїцької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області шостої сесії ХХІІ-го скликання від 17.09.1996 року №8 «Різне», у переліку осіб, яким на підставі Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи і приватизації землі» від 24.03.92 р. Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р., ст.67 Кодексу України про землю і заяв громадян передано в особисту власність присадибної земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, громадянка ОСОБА_3 відсутня, тобто вищевказана земельна ділянка останній у власність не передавалася.

З листа архівного відділу Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 13.01.2016 року за № 4 вбачається, що в рішенні шостої сесії ХХІІ-го скликання Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області с.Троїцьке від 17.09.1996 року №8 «Різне», інформація стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_3 відсутня.

Відповідно до виписки з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області №494 від 18.06.2009 року: ХХХХ VIII-V «Про безоплатну передачу в приватну власність раніше наданих у постійне користування земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд ведення особистого селянського господарства (присадибна ділянка)» ОСОБА_3 отримала у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га. Пунктом 2 вказаного рішення вирішено видати громадянам, у тому числі ОСОБА_3 акти на право приватної власності на земельні ділянки

Згідно з листом Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області № 16 від 01.02.2016 року ОСОБА_8 обіймає посаду Троїцького сільського голови з 17.03.2008 року, а в 1995 та 1996 р.р. дану посаду займав ОСОБА_9

Задовольняючи позов прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання недійсним державного акта, витребування земельних ділянок, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статті 125,126 ЗК України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідачу ОСОБА_3 земельна ділянка по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в приватну власність ані згідно з рішенням Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.09.1996 року за №8, ані згідно з випискою з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області № 494 від 18.06.2009 року: ХХХХ VIII-V не надавалася, а тому є підстави для визнання недійсним та скасування виданого на підставі вказаних рішень органу місцевого самоврядування державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2010 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. за реєстровим №787 посвідчено договір купівлі-продажу, який зареєстровано 05.06.2012 року у відділі Держкомзему у Біляївському районі Одеської області в Поземельній книзі за реєстровим № 020020321:3:01, на підставі якого право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, розташовану по АДРЕСА_1 на території АДРЕСА_1 сільської ради Біляївського району Одеської АДРЕСА_8 , кадастровий номер :02:002:0321, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) переходить від ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , про що свідчить відмітка на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 627557.

Відповідно до договору дарування від 25.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 520, ОСОБА_10 безоплатно передав у власність, а ОСОБА_4 прийняла у дар земельну ділянку площею 0,2500 га (площі с/г угідь 0,2500 га, в тому числі по угіддям: 0,2500 га рілля, кадастровий номер :02:002:0321, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням виконавчого комітету Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області №31 від 26.04.2013 року «Про надання адреси земельній ділянці по АДРЕСА_1 присвоєно адресу земельним ділянкам в АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_4 , а саме: земельна ділянка 0,0592 га вул. АДРЕСА_4 , земельна ділянка 0,0330 га АДРЕСА_5 , земельна ділянка 0,0585 га АДРЕСА_9 , земельна ділянка 0,0400 га АДРЕСА_7 , земельна ділянка 0,0593 га АДРЕСА_10 .

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне, що 21.06.2013 року ОСОБА_4 , як власник вищевказаної земельної ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер :02:002:0321, звернулася до приватного нотаріуса з заявою, в якій просила розділити вказану земельну ділянку на п`ять окремих ділянок згідно з планом розподілу та видати окремі правовстановлюючі документи на сформовані нові земельні ділянки: ділянка №1 площею 0,0592 га, ділянка №2 площею 0,0330 га, ділянка №3 площею 0,0585 га, ділянка №4 площею 0,0400 га, ділянка №5 площею 0,0593 га. Вказану заяву посвідчено приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Сурженко І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1067.

На замовлення ОСОБА_4 ТОВ «Річленд» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 .

В подальшому спірна земельна ділянка була розділена на п`ять окремих земельних ділянок, які були відчужені відповідачам по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а саме:

земельна ділянка 3-м/ АДРЕСА_11 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0185, площею 0,0593 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2014 року;

земельна ділянка 3-м/ АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0183, площею 0,0585 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2015 року;

земельна ділянка 3-м/ АДРЕСА_12 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0181, площею 0,0592 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2014 року;

земельна ділянка 3-м/ АДРЕСА_13 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0182, площею 0,033 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.07.2013 року, в результаті поділу об`єкта нерухомого майна;

земельна ділянка 3-м/ АДРЕСА_14 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0184, площею 0,04 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року.

Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 61499293 від 15.06.2016 року .

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього володільці шляхом віндикації. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України № 6-67цс14 від 25 червня 2014 року.

Судом вірно встановлено, що відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення.

Слід також зазначити , що у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2510цс15 зазначено, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи втручання є законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що предметом спору є земельні ділянки, які вибули з комунальної власності і були передані у приватну власність відповідачів. Рішення щодо видачі спірного державного акта на право приватної власності на землю було прийнято у 1996 році, державний акт на земельну ділянку виданий у 2010 році, а до суду прокурор звернувся у 2016 році, тобто зі значним пропуском строку позивної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, що про порушення вимог земельного законодавства прокурор дізнався лише у березні 2016 року, після отримання копій рішень Троїцької сільської ради та відповідної інформації з Управляння Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Колегія суддів враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький