ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/181/19 Справа № 199/2726/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNDZGA00000965, за умовами якого ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 127 554,19 доларів США строком до 22 листопада 2027 року, та позичальник зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язання за договором, 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком солідарно з ОСОБА_1 по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року. У порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 29 лютого 2016 року прострочена заборгованість по кредиту, процентам з урахуванням пені та комісії складає 214 979,52 доларів США, з яких 103 139,96 доларів США заборгованість за кредитом, 35 847,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 239,10 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 69 753,43 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до умов п. 6 договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №DNDZGA00000965, яка була залишена без задоволення. На кількаразові вимоги банку відповідачі заборгованість не погашають, від виконання своїх зобов`язань ухиляються. На підставі викладеного, банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 110 905, 73 доларів США, що в еквіваленті складає 3 000 000 грн., яка складається із: 103 139,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 765,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання поруки за договором №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року припиненою, посилаючись на те, що за договором поруки від 21 листопада 2007 року він, як поручитель, зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів та інших платежів, відшкодування збитків. Строком повернення кредиту у повному обсязі було 31 грудня 2008 року. При цьому порука діяла протягом п`яти років від дня настання нового строку виконання основного зобов`язання у повному обсязі, тобто з 31 грудня 2008 року по 30 грудня 2013 року. ОСОБА_2 зазначив, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд визнати поруку за договором від 21 листопада 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , якою забезпечено виконання кредитного договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , припиненою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано поруку за договором від 21 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , якою забезпечено виконання кредитного договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 припиненою. Витрати по справі покласти на рахунок сторони, що їх понесла.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду від 29 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNDZGA00000965, за умовами якого ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 127 554,19 доларів США строком до 21 листопада 2027 року, та позичальник зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (т.1 а.с.13-15, т.2 а.с.46-51).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (траншами, щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (п. 7.1, п. 7.1.1).

Відповідно до умов п. 7.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів сплати, передбачених п. 7.1.1 кредитного договору (в т.ч. оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишок заборгованості по кредиту) відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

У забезпечення виконання зобов`язання за договором, 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком солідарно з ОСОБА_1 по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року (т.1 а.с.16).

Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів.

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 29 лютого 2016 року складається з простроченої заборгованість по кредиту, процентам з урахуванням пені та комісії складає 214 979,52 доларів США, з яких 103 139,96 доларів США заборгованість за кредитом, 35 847,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 239,10 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 69 753,43 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.1, а.с.6-9, 197-200).

Тобто, матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується.

13 березня 2016 року, відповідно до умов п. 6 договору поруки, банком було направлено на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №DNDZGA00000965 та вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором в (т.1 а.с.11).

ПАТ КБ «Приватбанк», звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами 14 квітня 2016 року, просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 110 905, 73 доларів США, що в еквіваленті складає 3 000 000 грн., яка складається з: 103 139,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 765,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також понесені витрати по сплаті судового збору (т.1 а.с.4, 5).

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву, в яких просив суд про застосування строків позовної давності до вимог заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.37-40).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції послався на обґрунтованість позовних вимог банку, але відмовив у їх задоволенні у зв`язку з пропуском банком строків позовної давності, та задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, застосувавши шестимісячний строк позовної давності, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNDZGA00000965, за умовами якого ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 127 554,19 доларів США строком до 21 листопада 2017 року, та позичальник зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (т.1 а.с.13-15, т.2 а.с.46-51).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (траншами, щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (п. 7.1, п. 7.1.1).

Відповідно до умов п. 7.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів сплати, передбачених п. 7.1.1 кредитного договору (в т.ч. оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишок заборгованості по кредиту) відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

У забезпечення виконання зобов`язання за договором, 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком солідарно з ОСОБА_1 по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року (т.1 а.с.16).

Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів.

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 29 лютого 2016 року складається з простроченої заборгованість по кредиту, процентам з урахуванням пені та комісії складає 214 979,52 доларів США, з яких 103 139,96 доларів США заборгованість за кредитом, 35 847,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 239,10 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 69 753,43 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.1, а.с.6-9, 197-200).

Тобто, матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується.

13 березня 2016 року, відповідно до умов п. 6 договору поруки, банком було направлено на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №DNDZGA00000965 та вимогою повернути заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с.11).

ПАТ КБ «Приватбанк», звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами 14 квітня 2016 року, просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 110 905, 73 доларів США, що в еквіваленті складає 3 000 000 грн., яка складається з: 103 139,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 765,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також понесені витрати по сплаті судового збору (т.1 а.с.4, 5).

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву, в яких просив суд про застосування строків позовної давності до вимог заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.37-40).

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З кредитного договору вбачається, що строк його дії з 21 листопада 2007 року по 21 листопада 2027 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останню проплату позичальником було здійснено 25 квітня 2013 року в рахунок погашення пені за порушення умов кредитного договору (т.1 а.с.197-220).

З наданого додатку 1 до кредитного договору вбачається, що останнім днем погашення кредиту позичальника ОСОБА_1 є - 21 листопада 2027 року (т.2 а.с. 33-37).

З позовними вимогами банк звернувся до суду 14 квітня 2016 року, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку про пропуск банком строків позовної давності у даній справі.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою слід зазначити наступне.

В ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до положень ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом трьох років з дня настання строку (терміну) погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Тобто, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 21 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком солідарно з ОСОБА_1 по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року (т.1 а.с.16).

В п.12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання повернення терміну кредиту за кредитним договором.

Таким чином, п.12 договору поруки є строком існування суб`єктивного права кредитора, що встановлюється у п`ять років (позовна давність).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останню проплату позичальником здійснено 25 квітня 2013 року в рахунок погашення пені за порушення умов кредитного договору (т.1 а.с.197-220).

З наданого додатку 1 до кредитного договору вбачається, що останнім днем погашення кредиту позичальника ОСОБА_1 є - 21 листопада 2027 року (т.2 а.с. 33-37).

13 березня 2016 року, відповідно до умов п. 6 договору поруки, банком було направлено на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №DNDZGA00000965 та вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с.11).

14 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (т.1 а.с.4, 5).

Таким чином, банком не були пропущені строки позовної давності щодо звернення з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року справі скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNDZGA00000965 від 21 листопада 2007 року в сумі 110 905, 73 доларів США, яка складається із: 103 139,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 765,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі по 47 553 грн. 16 коп. з кожного за звернення з позовною заявою та апеляційною скаргою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді