ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

справа № 759/18340/17

провадження № 22-ц/824/3975/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сушко Л.П., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 грудня 2018 року у складі судді Миколаєць І.Ю., повний текст складений 26.12.2018 року,

встановив:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України, третя особа - Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 січня 1992 року, під час виконання трудових обов'язків на підприємстві стався нещасний випадок, в наслідок якого позивача було визнано інвалідом другої групи з втратою 70% професійної працездатності, у зв'язку з чим останній щомісячно проводились відшкодування втраченої частини заробітку, а також витрат на медичну та соціальну допомогу, розмір яких станом на січень 2017 року склав 1 209 грн. В подальшому наказом Інституту ветеринарної медицини НААН Українивід 23 лютого 2017 року №42-К позивачу було призупинено виплату відшкодування у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 14 жовтня 2017 року позивач звернулась до Інституту з вимогою передати її особову справу до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Святошинського району м. Києва, однак листом від 31 жовтня 2010 року відповідач повідомив позивача про надання переліку документів, необхідних для формування особової справи, оскільки станом на 26.10.2017 року в архіві Інституту відсутні оригінали або нотаріально засвідчені копії документів, необхідних для формування та передачі особової справи ОСОБА_1 Тому позивач посилаючись на те, що Інститут свідомо вимагає документи, яких у неї не може бути, зокрема акт про нещасний випадок за формою Н-1 та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, просила суд визнати рішення Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України щодо припинення відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків та відмову сформувати справу та передати її до Відділення Фонду соціального страхування Святошинського району міста Києва для продовження цієї виплати неправомірними, зобов'язати Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України належним чином сформувати справу стосовно відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків та передати її до Відділення Фонду соціального страхування Святошинського району міста Києва , зобов'язати Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України провести належні виплати на користь ОСОБА_1 за шкоду заподіяну її здоров'ю внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків за період з лютого 2017 року до моменту передачі справи про ці відшкодування до Відділення Фонду соціального страхування Святошинського району міста Києва, стягнути з Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України на її користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, що мають значення для справи, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначила, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, був прийнятий лише 23 вересня 1999 року, тоді як виплати ОСОБА_1 проводились на підставі рішення МСЕК від 21 квітня 1994 року. Крім того, апелянт зауважує, що не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідач заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що документи, які підтверджують право застрахованого на страхові виплати внаслідок шкоди, заподіяної працівнику в результаті травмування на виробництві, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, зокрема і матеріали розслідування нещасного випадку, формуються в особову справу яка передається до відповідного відділення дирекції Фонду. Однак, станом на 26 жовтня 2017 року в архіві Інституту відсутні оригінали або нотаріально засвідчені копії документів необхідних для формування та передачі до Фонду особової справи ОСОБА_1, тому вважають, що позивачу необхідно в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення для формування особової справи та передачі її до Фонду.

В суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, просив задовольнити скаргу.

Представник відповідача Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України заперечував проти задоволення скарги, пояснивши що при зміні керівництва інституту, документи щодо ОСОБА_1 не передавались.

Інші учасників справи належним чином були повідомлені про час розгляду справи, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 січня 1992 року під час виконання трудових обов'язків на підприємстві стався нещасний випадок внаслідок якого позивачці було заподіяно каліцтво.

За рішенням МСЕК від 21 квітня 1994 року внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 було визнано інвалідом ІІ групи з втратою 70% професійної працездатності, у зв'язку чим щомісячно відповідачем їй проводилась оплата втраченої частини заробітку у відповідності до наказу Інституту від 12 травня 1995 року №77-К у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності (а.с.40).

Наказом Інституту від 23.02.2017 року №42-К ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії для з'ясування обставинщодо призначення пенсії (а.с.41).

14.10.2017 року позивачка звернулась до Інституту з вимогою сформувати та передати її особову справу до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Святошинського району м.Києва (а.с.44-45).

31.10.2017 року відповідач, листом №320 повідомив позивача про необхідність надання позивачкою документів, необхідних для формування особової справи, з посиланням, що станом на 26.10.2017 року в архіві Інституту відсутні оригінали або нотаріально засвідчені копії документів, необхідних для формування та передачі особової справи ОСОБА_1, після чого справа буде передана до Фонду (а.с.46-47).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів неможливості надання певних документів та/або втрати документів з вини відповідача.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» (у редакції від 22 лютого 2001 року) Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.

Відповідно до абзацу шостого п. 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

На виконання вказаної норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року № 10 затверджена Інструкція про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату.

Судом встановлено, що відповідач Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України не передав особову справу позивача ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Проте, у відповідача виник обов'язок по передачі в установленому порядку документів, що підтверджують право ОСОБА_1 на страхову виплату стосовно нещасного випадку на виробництві, що трапився на виробництві 04 січня 1992 року, на підставі яких позивач отримувала страхові виплати до призупинення їх виплат наказом відповідача № 42-к від 23 лютого 2017 року.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_1 довела факт того, що відповідач не виконав свій обов'язок по передачі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, в установленому порядку, документи, що підтверджують її право на страхову виплату стосовно нещасного випадку на виробництві, що трапився на виробництві 04 січня 1992 року, тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача передати до Фонду її особову справу підлягають до задоволення. У зв'язку з чим колегія суддів вважає що необхідно також поновити проведення належних виплат на користь позивача до моменту передачі її особової справи до Фонду, оскільки відповідно до вимог Закону, потерпілі документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, судова колегія вважає що в цій частині необхідно відмовити, поскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, оскільки відповідно вимог Закону України № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» завершено реорганізацію шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і з 1 серпня 2017 року Фонд соціального страхування України розпочав виконання усіх завдань та функцій, визначених законом, тому особова справа позивача повинна бути передана відповідачем до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м.Києві.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.

Зобов'язати Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України передати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м.Києві, в установленому порядку документи, що підтверджують право ОСОБА_1 на страхову виплату стосовно нещасного випадку на виробництві, що трапився на виробництві 04 січня 1992 року.

Зобов'язати Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України поновити проведення належних виплат на користь ОСОБА_1, призупинених наказом № 42-к від 23 лютого 2017 року до моменту передачі особової справи ОСОБА_1 до Фонду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук Українина користь ОСОБА_1судові витрати у розмірі 640 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :