Номер провадження: 22-ц/813/753/19
Номер справи місцевого суду: 501/1785/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності,

встановив:

04 липня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.1-3).

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 24.11.2004р., ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Крім того, на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2009р. по справі №2-2070 за ОСОБА_3 було визнано право власності на нерухоме майно, яке розташовано на вищевказаній земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1

З метою покращення житлових умов на належній ОСОБА_3 на праві власності земельній ділянці позивачами, які є членами однієї родини, за спільні кошти та спільними зусиллями було здійснено реконструкцію вищевказаного нерухомого майна.

Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т» станом на 08.11.2017р. садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, в цілому складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 323,8 кв. м., який складається з приміщень: 1 поверх: І - тамбур площею 0,8 кв. м., ІІ - веранда площею 11,3 кв. м., ІІІ - гардеробна площею 4,0 кв. м., 1 - передпокій площею 13,0 кв. м., 2 - коридор площею 17,5 кв. м., 3 - коридор площею 2,8 кв. м., 4 - житлова площею 39,5 кв. м., 5 - котельня площею 4,5 кв. м., 6 - допоміжне приміщення площею 16,6 кв. м., 7 - санвузол площею 7,7 кв. м., 8 - кухня площею 13,8 кв. м., 9 - вітальня площею 46,6 кв. м.; 2 поверх: 10 - коридор площею 26,0 кв. м., 11 - житлова площею 41,5 кв. м., 12 - санвузол площею 7,7 кв. м., 13 - житлова площею 12,8 кв. м., 14 - житлова площею 37,2 кв. м., 15 - житлова площею 12,3 кв. м., 16 - коридор площею 2,2 кв. м., IV- веранда площею 6,0 кв. м.; літера «Б» - гараж; літера «В» - альтанка; літера «Г» - сарай; літера «Д» - сарай; № 1 - огорожа; № 2 - оглядовий колодязь; № 3 - хвіртка; № 4 - ворота; № 5 - огорожа; № 6 - огорожа.

У зв'язку з тим, що вказане будівництво було виконано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, воно вважається самочинним, а тому позивачі мають перешкоди у введені в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта та у реєстрації свого права власності на збудоване нерухоме майно.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 323,8 кв. м., який складається з приміщень: 1 поверх: І - тамбур площею 0,8 кв. м., ІІ - веранда площею 11,3 кв. м., ІІІ - гардеробна площею 4,0 кв. м., 1 - передпокій площею 13,0 кв. м., 2 - коридор площею 17,5 кв. м., 3 - коридор площею 2,8 кв. м., 4 - житлова площею 39,5 кв. м., 5 - котельня площею 4,5 кв. м., 6 - допоміжне приміщення площею 16,6 кв. м., 7 - санвузол площею 7,7 кв. м., 8 - кухня площею 13,8 кв. м., 9 - вітальня площею 46,6 кв. м.; 2 поверх: 10 - коридор площею 26,0 кв. м., 11 - житлова площею 41,5 кв. м., 12 - санвузол площею 7,7 кв. м., 13 - житлова площею 12,8 кв. м., 14 - житлова площею 37,2 кв. м., 15 - житлова площею 12,3 кв. м., 16 - коридор площею 2,2 кв. м., IV- веранда площею 6,0 кв. м.; літера «Б» - гараж; літера «В» - альтанка; літера «Г» - сарай; літера «Д» - сарай; № 1 - огорожа; № 2 - оглядовий колодязь; № 3 - хвіртка; № 4 - ворота; № 5 - огорожа; № 6 - огорожа.

В апеляційній скарзі Чорноморська міська рада Одеської області ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 21.03.2019 року, на 15.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 81-86).

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 25.03.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачами права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості, посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій розташоване самочинно збудоване нерухоме майно, належить позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та протирічать діючому законодавству України в галузі будівництва житлових будинків і введення їх в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 24.11.2004 р. (а.с.4) ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2009р. по справі № 2-2070 (а.с.8-10) за ОСОБА_3 визнано право власності на нерухоме майно, яке розташовано на вищевказаній земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому позивачі на належній ОСОБА_3 на праві власності земельній ділянці здійснили реконструкцію житлового будинку без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту, у зв'язку з чим реконструйований житловий будинок відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до ч.1ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Частиною 1ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності, які спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Частиною 1 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяв.

Таким чином, законодавчо визначено механізм введення об'єкта будівництва в експлуатацію та отримання правовстановчих документів на нього.

У відповідності до п.п.9,12 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Частинами 5 та 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачі не звертались до належного компетентного державного органу для набуття права власності та введення об'єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулися з позовом до суду про визнання за ними права власності.

Крім того, відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлені обов'язкові умови пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту суб'єктів містобудування. Частинами 1-4 вказаної статті зокрема визначено порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

З цих підстав, обгрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивачі не звертались до виконавчих органів Чорноморської міської ради по укладанню договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Даний аргумент зумовлений загальною площею будинку, на який за позивачами визнано право власності та складає 323,8 кв.м.

Таким чином, оскаржуваним судовим рішенням, порушуючи вимоги законодавства, суд першої інстанції замінив собою орган державної влади, уповноважений на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачами у відсутності між сторонами спору про цивільне право, а тому судове рішення у справі, яка переглядається, не можна визнати законним, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні суд прийняв до уваги ту обставину, що земельна ділянка і житловий будинок, які розташовані за адресою, відповідно: АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, належать на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3

Проте, судом не було враховано, що іншим позивачам, за якими суд визнав право власності на новозбудований житловий будинок, не належало право власності ні на земельну ділянку, ні на колишній житловий будинок.

Тобто, фактично суд визнав право власності на новозбудований житловий будинок за особами, які ніяким чином не були причетні до колишнього житлового будинку, право власності на який належало лише позивачу ОСОБА_3

Зазначені обставини свідчать про те, що суд незаконно і без відсутності правових підстав розподілив частки житлового будинку між особами, які здійснили його самочинне будівництво, тобто незаконно передав право власності на новостворений житловий будинок особам, які взагалі не мали правових підстав ні на забудову земельної ділянки, ні на реконструкцію колишнього житлового будинку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути в рівних частках із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Чорноморської міської ради Одеської області судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2640 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 рокускасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власностівідмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Чорноморської міської ради Одеської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 660 грн. (шістсот шістдесят гривень) з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня прийняття даної постанови суду.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра