Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Осадчій А.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представник відповідача

адвоката Ремша Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона в 2013 році познайомилась та почала зустрічатись з громадянином республіки Ірак - Аль- ОСОБА_3 . На момент знайомства цей чоловік показав себе з позитивної сторони: поводився чемно, з повагою відносився до оточуючих, легко знаходив спільну мову, не вживав спиртних напоїв, чим завоював її довіру. В подальшому ОСОБА_2 наполягав на сімейних відносинах, вони були вінчані, але при цьому офіційно укласти шлюб він відмовився.

Також вказує, що в стосунках у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини записаний ОСОБА_2 , який наполягав на батьківстві. Як в подальшому вона з?ясувала, визнання батьківства відповідачу було необхідно для спрощення процедури отримання дозволу на постійне проживання та в подальшому громадянства України.

На той час вона мешкала в місті Луганськ, в 2014 році, у зв?язку з початком бойових дій на сході України, вона вимушена була виїхати з дитиною до м. Черкаси, де на той час навчався в аспірантурі ОСОБА_5 - ОСОБА_3 . По приїзді до м. Черкаси вона дізналась, що відповідач очікує на приїзд своєї сім?ї з Іраку (матері, двох законних дружин і на той час сімох дітей).

Крім того, після приїзду його сім?ї відношення ОСОБА_2 до неї та дитини змінилось. Залишившись без підтримки рідних, з новонародженою дитиною, в чужому місті, без друзів та знайомих, без коштів на існування, вона стала фінансово залежною від батька дитини, який використовував її становище як засіб тиску. Вихованням сина відповідач не займався, вона з дитиною відчували постійний фізичний та моральний тиск. Спостерігаючи, як ОСОБА_2 виховує інших дітей та спілкується з дружинами, вона розуміла, що потрапила в пастку насильства. Її спроби захистити себе або сина призводили до застосування фізичної сили до неї з боку відповідача.

Позивачка також зазначає, що після захисту дисертації ОСОБА_2 повернувся до республіки Ірак, де працює на постійній основі, його сім?я, діти залишились проживати в м. Черкаси. В Україну він приїжджає раз на пів року. ОСОБА_2 має дуже запальний характер, схильний до агресії, не вміє спокійно вирішувати питання та проблеми, що виникали в сімейному житті. Неодноразово на очах у дитини він зчиняв скандали, дуже кричав та лаявся, а потім почав застосовувати силу. Син був свідком їхніх складних "подружніх" відносин, він лякався, коли відповідач кричав і дуже плакав коли бачив, що чоловік її б?є. В подальшому, на фоні постійного стресу у дитини почались проблеми зі здоров?ям. Тож, згодом вона почала боятися відповідача, вони стали чужими людьми, вона так і не змогла звикнути до його способу життя, їй виявилася занадто чужою культура країни, де сімейні цінності дуже відрізнялись від звичних для нашої країни. Все це та нерозуміння чоловіка, його не бажання жити сім`єю та неповага до неї як до жінки та матері його дитини, змусило її переховуватись від нього. Останній час відповідач не приймає жодної участі у матеріальному забезпеченні дитини. Син перебуває на її повному утриманні.

До того ж, враховуючи, що між ними останнім часом складаються не зовсім приязні відносини, побоюючись дій чоловіка щодо вивозу сина за межі України та маючи бажання постійно приймати участь у вихованні своєї дитини, вона хоче бути впевненою у безперешкодному спілкуванні з нею.

На підставі вищезазначеного, просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Ірак, на її користь аліменти, на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір?ю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15.01.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Відзив на позов відповідачем не подано.

Крім того, ухвалою суду від 12.09.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала на підставі обґрунтування, викладеного у позові та з урахуванням доказів доданих до нього. Крім того, пояснила, що відповідач почав надавати кошти (2000-3000 грн. щомісячно) на утримання спільного сина з моменту подачі даного позову до суду. До цього часу вона самостійно утримувала сина, винаймала житло і сама оплачувала дитячий садок, який відвідує їх син. До того ж, зазначила, що її щомісячний заробіток складає 5500 грн., яких не вистачає для повноцінного утримання дитини; син проживає із нею, а тому просила задовольнити позов у повному обсязі. Також просила задовольнити позов в частині визначення місця проживання сина разом із нею. Судові витрати залишає за собою.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Ремша Д.С. зазначив, що відповідач також утримує сина і в подальшому буде це робити. Зазначив, що відповідач визнає факт постійного проживання сина разом із матір`ю. Розмір аліментів, який позивачка просить стягнути на її користь для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач визнає у повному обсязі.

В судове засідання не з`явився відповідач, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Його представником надано до суду заяву про те, що відповідач повністю визнає заявлені позовні вимоги.

В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Черкаської міської ради Зубалій Н.А. не з?явилася, надавши заяву від 30.09.2019 про розгляд справи без участі їх представника. При прийнятті рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування м.Черкаси від 11.09.2019 № 551.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, за час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2014. Батьком дитини записаний відповідач громадянин Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір?ю записана позивачка громадянка України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спору щодо батьківства між сторонами немає.

Судом також встановлено, що сторони разом не проживають і їхня спільна дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивач не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину.

Згідно даних довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.09.2015 № 7101-1997 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований і син позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.11.2018 № 7101-4153.

Відповідно до характеристики на малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданої ДНЗ № 77, приводить дитину та забирає з садочка, здійснює оплату за харчування - мати ОСОБА_1 (а.с. 13).

До того ж, орган опіки та піклування м. Черкаси, виходячи з балансу інтересів батьків та дитини, керуючись ст.ст. 19, 160, 161 СК України, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір?ю ОСОБА_1 , про що наданий висновок № 551 від 11.09.2019 (а.с. 112-113).

Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач є працездатним, працює та отримує регулярний дохід, надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, а також його позицію про визнання заявлених позовних вимог ы частині визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача та відповідача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, в тому числі, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньго ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір?ю ОСОБА_1 , суд зазначає наступне:

згідно із ст. 157 СК України Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (ст. 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частинами першою та другою ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Слід зазначити, що місцем проживання є комплекс факторів, що оточують дитину на даний час, звичний для нього, який дає йому можливість бути належно забезпеченим на даний час матеріально, духовно і захищеним в соціальному та правовому плані.

Із змісту частини п`ятої статті 19 СК України вбачається, що рішення щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини повинно бути обґрунтованим та не суперечити інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує поведінку кожного з батьків; ставлення матері та батька до дитини; вік дитини; відвідування сином дитсадочка; час, необхідний дитині для відпочинку напередодні відвідування дитсадочка; середовище, до якого дитина адаптована; висновок представника органу опіки та піклування під час розгляду справи щодо заявлених позовних вимог в інтересах дитини.

На думку суду, наявність конфлікту, непорозумінь між дорослими, зокрема, батьками дитини не є достатнім для обмеження спілкування батька та дитини, а навпаки, - таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про можливі наміри відповідача вивозу дитини за кордон без її згоди та в подальшому вчинення будь-яких перешкод у спілкуванні матері з дитиною.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Між тим, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Визнання відповідачем заявлених позовних вимог прийнято судом.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі - а саме, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2018 року та продовжувати до повнолітня дитини, а також визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір?ю ОСОБА_1 .

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітньої дитини.

Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства»,Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст.ст. 80, 141, 150, 153, 155, 157, 159, 160, 161, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 137, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353, 430 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2018 року та продовжувати до повнолітня дитини.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір?ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2019.

Головуючий: С. М. Позарецька