Ухвала

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №130/2249/15-ц

провадження №61-17606ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня

2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - акціонерне товариство «Українська залізниця», про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області

від 10 жовтня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 13 червня 2019 року в указаній вище справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки пунктом 4 частини другою статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року, проте постановою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року було переглянуто рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2019 року.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу та надіслати, підписану заявником, уточнену редакцію касаційної скарги на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, дану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

У клопотанні, яке містить касаційна скарга, ОСОБА_1 порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня

2019 року було прийнято у його відсутність, копію якої отримав лише

28 серпня 2019 року за заявою у суді першої інстанції.

Разом з тим наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано заявником - ОСОБА_1

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня

2019 року оприлюднено 19 червня 2019 року.

Враховуючи те, що з моменту постановлення апеляційним судом постанови від 13 червня 2019 року до подання касаційної скарги 24 вересня 2019 року, тобто минуло понад 3 місяці, наведені підстави є необґрунтованими. Подання касаційної скарги зі спливом більш ніж 3 місяці після ухвалення оскаржуваного судового рішення може свідчити лише про те, щозаявник не цікавився результатами розгляду спору.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху і протягом десяти днів з дня отримання ухвали заявник має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку, навівши інші поважні причини для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту чотири частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційній скарзі заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , як на підставу звільнення від сплати судового збору, посилається на положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно із яким позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що пред`являючи позов, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача поновити його на посаді водія з 22 липня 2015 року; стягнути на його користь кошти за завдану моральну шкоду в сумі 25 000 грн, кошти за вимушений прогул з 22 липня 2015 року по день винесення рішення у справі, а також кошти в сумі 9 516,53 грн, які були нараховані за виконання посадових обов`язків, але не виплачені на 22 липня 2015 року.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги щодо стягнення коштів за завдану моральну шкоду, кошти за вимушений прогул з 22 липня 2015 року по день винесення рішення у справі підлягають сплаті судового збору за подачу касаційної скарги.

Таким чином заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA7026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір».

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у серпні 2015 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом

на 01 січня 2015 року.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2015 року становив

1 218 грн.

Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (1 218 * 0,2 = 243,60) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (1 218 * 3 = 3 654) (редакція закону на момент подачі позовної заяви). Закон пов`язує сплату судового збору за подачу касаційної скарги незалежно від вирішення спору по суті.

Розмір судового збору за подання до суду касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З положень статті 12 ЦПК Українивипливає, що заявник повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Ураховуючи викладене, за наявності підстав передбачених законом, заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням про відстрочення/ розстрочення або звільнення від сплати сплату судового збору із наведеними доводами та подати докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року та постанови Вінницького апеляційного суду

від 13 червня 2019 року за заявою ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня

2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня

2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 18 листопада

2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька