Справа № 475/618/19
Провадження № 22-ц/812/1667/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Вадовської А.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 31 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 49 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалася на картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії останньої картки - березень 2022 рік.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів, станом на 17 квітня 2019 року утворилась заборгованість у сумі 137 904,12 грн.: з яких - 53 728,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37 232,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 46 680,08 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 263,83 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Посилаючись на викладене та на право кредитора вимагати сплати позичальником частини боргу, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 123 690,43 грн., з яких 53 728,06 грн. - тіло кредиту, 37 232,15 грн. - прострочене тіло кредиту, 32 730,22 грн. заборгованість - за пенею за прострочене зобов`язання за період з 31 січня 2011 року по 01 березня 2019 року та розподілити судові витрати.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 17 квітня 2019 року за кредитивним договором б/н від 31 січня 2011 року в сумі 49 000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 761 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність, прийняте без повного всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явились про місце й час розгляду справи повідомлені належим чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 31 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено договір (б/н) про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами та пам`яткою клієнта (а.с.11).

Відповідач своїм підписом надав свою згоду, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 видано кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Встановлений на платіжну картку кредитний ліміт Банком було збільшено до 49 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 17 квітня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 137 904,12 грн., з яких: 53 728,06 грн. заборгованість за тілом кредиту, 37 232,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 46 680,08 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 263,83 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 січня 2011 року посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витягом з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, і не спростовано позивачем під час розгляду справи, яка переглядається.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З урахуванням вище викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту, також є вірним висновок суду про відмову у задоволенні вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафом.

Разом з цим визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 000 грн., суд першої інстанції фактично виходив з необґрунтованості розрахунку, наданого банком, а також з того, що позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 31 січня 2011 отримав наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , остання з яких має термін дії до останнього дня 03/2019 (а.с.66).

Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт Банком періодично збільшувався (а.с.65).

Відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що також підтверджується виписками з карткового рахунку (а.с.114-129).

До того ж, відповідач не скористався правом подачі відзиву на позов, власного розрахунку заборгованості не надав та не спростував розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту, наданий позивачем.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 37 323,15 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням встановленого на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ФТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 січня 2011 року станом на 17 квітня 2019 року в сумі 90 960,21 грн., яка складається з: 53 728,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37 232,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

У зв`язку із зміною рішення суду на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає зміні й розподіл судових витрат, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судового збору у розмірі 3 529,82 грн. (1411,93 грн. за подання позову + 2 881,50 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_7 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м .Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.) заборгованість за кредитним договором б/н від 31 січня 2011 року станом на 17 квітня 2019 року в сумі 90 960,21 грн., яка складається з: 53 728,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37 232,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3 529,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.