ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2797/17

Номер провадження 22-ц/816/1577/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2019 року в складі судді Грищенко О.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 08 січня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

31 травня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мороко С.О. звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 67000 грн моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що в 1998 році погодилась на близькі стосунки з відповідачем, маючи на меті в подальшому створити з ним сім'ю та народити дитину, проте впродовж чотирнадцяти років відповідач шляхом обману лише використовував її, зареєструвати шлюб та мати спільну дитину відмовився. На думку заявниці, така поведінка відповідача завдала їй моральні та фізичні страждання, було порушено її право на материнство, оскільки вона змушена була лікуватися від безпліддя, втратила багато років свого життя через людину, з якою стосунки так і не склались.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням не погодилась та через свого представника адвоката Мороко С.О. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі заявник просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову, посилаючись при цьому на незаконність і необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування обставин у справі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що свідками в суді було підтверджено факт довготривалих відносин між сторонами, а письмовими доказами, які суд безпідставно не взяв до уваги, підтверджені обіцянки відповідача створити сім'ю та народити дитину. На думку заявниці, відповідач завдав їй моральну шкоду саме через порушення її прав на материнство та завданням шкоди здоров'ю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому вказує, що позивач не довела заподіяння їй моральної шкоди, а доводи апеляційної скарги, як і обґрунтування позову, не містять правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 Зокрема, відповідач зазначив, що він ніколи не заподіював позивачу фізичного болю та страждань, яке і не вчиняв проти заявниці протиправних діянь.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мороко С.О. про скасування оскаржуваного рішення, пояснення відповідача ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 знайомі з 1998 року та періодично мали близькі стосунки, проте у шлюбних відносинах фактично не перебували.

Сторонами визнано, що відносини між ними періодично погіршувалися. Так, позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу завдання їй відповідачем тілесних ушкоджень, використання шкідливого програмного забезпечення та незаконний збір інформації відносно неї через мережу Інтернет, однак за наслідками перевірок правоохоронним органами в діях ОСОБА_3 склад правопорушень відносно ОСОБА_1 не було виявлено (т. 1 а.с. 48-72).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_4, батьком якої зі слів матері записаний ОСОБА_5 (а.с. 90-91).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач не є батьком дочки позивача.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтвердили, що між сторонами дійсно деякий час тривали відносини, проте вони погіршувались. Факт вчинення відповідачем протиправних дій відносно позивача свідки не підтвердили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача відносно неї у будь-яких проявах, чим не доведено вину відповідача у завданні моральних страждань. На думку суду, особисте суб'єктивне сприйняття позивачем обставин та особистих відносин з відповідачем не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, а порушені заявницею питання права на материнство є її особистим немайновим правом, яке відповідач не порушував.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи);

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, позивач має обов'язок довести всі чотири складові, необхідні для відшкодування моральної шкоди.

Проте, у порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України позивач не надала як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив відносно неї будь-які протиправні дії чи бездіяльність, внаслідок яких їй була заподіяна моральна шкода.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо заподіяння відповідачем моральної шкоди, у зв'язку із ухиленням його від реєстрації шлюбу, оскільки Сімейним Кодексом України , зокрема ч.1 ст. 24 , передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 22 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик