Справа № 214/6402/19
2-о/214/147/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заінтересованої особи Посувайло Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавицею, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить суд: встановити факт спільного проживання її зі спадкодавицею ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1974 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог заявниця зазначає наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її, заявниці, мати ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_3 , у відомостях про дитину значиться « ОСОБА_3 », у відомостях про батька зазначений « ОСОБА_4 », у відомостях про матір значиться « ОСОБА_2 ». Згідно зі свідоцтвом про укладання шлюбу ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». З 8 жовтня 1985 року та по теперішній час заявниця значиться зареєстрованою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До моменту смерті батьки заявниці проживали разом з нею за вказаною адресою однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, а також заявниця доглядала свою матір до дня смерті включно. ОСОБА_1 , будучи рідною дочкою померлої ОСОБА_2 , відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги. Інших спадкоємців першої черги немає. Після смерті її матері відкрилась спадщина на належне їй за життя майно, а саме 1/2 частину будинку з надвірними спорудами і побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У листопаді 2018 року вона звернулася до державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , однак 25 лютого 2019 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання документального підтвердження фактичного проживання на день смерті зі спадкодавицею. Таким чином, заявниця вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, так як даний факт не визнається нотаріусом та необхідний для оформлення спадкових прав.

Так, ч.1 ст.315 ЦПК України встановлений перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються у судовому порядку. Вказаний перелік не є вичерпним, адже у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст.1268 ЦК України передбачено, що для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо; необхідно, щоб таке проживання було постійним.

На переконання заявниці, надані нею докази дають змогу встановити, що її мати ОСОБА_2 постійно проживала з нею на момент смерті за місцем реєстрації та проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 . Саме вона здійснювала за нею догляд, займалася її похованням, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Метою встановлення факту спільного проживання зі спадкодавицею є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

В ході розгляду справи судом було задоволено клопотання заявниці про допит в якості свідка ОСОБА_7 ; про витребування доказів.

Присутня в судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 пред`явлені вимоги підтримала та просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю її зі спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 з підстав, зазначених в заяві.

Представник заінтересованої особи Посувайло Я.О. в судовому засіданні при вирішенні заявлених ОСОБА_1 вимог покладалась на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що з ОСОБА_1 знайомий з 1971 року, її рідних також знає та пам`ятає, у тому числі й її матір ОСОБА_2 Того року він придбав по сусідству будинок. ОСОБА_2 постійно проживала разом з ОСОБА_1 з 1970-х років та до дня смерті, вели разом господарство. Конкретно з якого року почали проживати разом, не пам`ятає, однак згадує, що ОСОБА_2 переїхали проживати до доньки незадовго після придбання ним будинку по сусідству. Похованням матері займалась ОСОБА_1 .

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (а.с.5), відповідь на запит щодо місця реєстрації спадкодавиці (а.с.6), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с.7), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8), довідка про місце реєстрації заявниці (а.с.9), акт з місця поживання (а.с.10), постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11), свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12), заява про прийняття спадщини (а.с.27-зворот), інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.29-31).

Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «… суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (а.с.5), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с.7), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8), так як ці докази стосуються обставин, на які заявниця посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт смерті ОСОБА_2 , наявність родинних стосунків між нею та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ).

Суд вважає належними доказами: відповідь на запит щодо місця реєстрації спадкодавиці (а.с.6), довідку про місце реєстрації заявниці (а.с.9), акт з місця поживання (а.с.10), покази свідка ОСОБА_7 , так як ці докази в їх сукупності містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що ОСОБА_2 фактично проживала з ОСОБА_1 з 1974 року до дня смерті, будучи зареєстрованою за іншою адресою.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12), так як цей доказ підтверджує набуття ОСОБА_1 у спільну власність з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в 1973 році у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає належними доказами: постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11), заяву про прийняття спадщини (а.с.27-зворот), інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (а.с.29-31), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення заявниці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , відсутність заповіту останньої, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та юридичне значення для заявниці встановлення заявленого нею факту.

Суд вважає належними доказами: покази свідка ОСОБА_7 , які в сукупності з іншими дослідженими судом доказами підтверджують факт проживання заявниці з ОСОБА_2 до дня її смерті однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідка є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилася в м. Кривому Розі, з 8 жовтня 1985 року та по теперішній час значиться зареєстрованою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 1984 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , зареєстрований Троїцькою сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с.8).

Матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, належний йому за життя житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 набула в спільну сумісну власність, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат заявниці ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Центрально-Міської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис за №1080 та видано свідоцтво про смерть (а.с.5).

Судовим розглядом встановлено, що за життя ОСОБА_2 значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично проживала разом з донькою ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 1974 року по день смерті.

За життя ОСОБА_2 заповітів не складала та в нотаріальному порядку не посвідчувала (а.с.30-31). З метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 її донька ОСОБА_1 , будучи єдиною спадкоємицею в порядку спадкування за законом, з відповідною заявою звернулася до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.27).

21 лютого 2019 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 за № 77/2019 (номер у спадковому реєстрі 63801916). Однак постановою від 25 лютого 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці було відмовлено, оскільки спадкоємицею не надано документального підтвердження фактичного проживання на день смерті зі спадкодавицею ОСОБА_2 .

Вказані обставини унеможливлюють належну реалізацію заявницею своїх спадкових прав після смерті матері та стали підставою для її звернення до суду.

Вислухавши пояснення заявниці, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 до суду з метою встановлення факту її проживання з матір`ю ОСОБА_2 до моменту її смерті є визначальним для реалізації нею права на спадкування, оскільки на день смерті вони значились зареєстрованими за різними адресами, однак фактично проживали разом за адресою заявниці: АДРЕСА_1 .

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання особи (спадкоємця) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

Отже, суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи при цьому на увазі, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, доведеними в ході судового розгляду є обставини того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом до дня смерті останньої з 1974 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що факт постійного проживання заявниці з її матір`ю знайшов своє підтвердження, а тому вимога заявниці підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявницею судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 13, 19, 76-82, 141, 263-265, 267, 268, 273, 293, 294, 315-319, 351-352, 354, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавицею задовольнити.

Встановити факт спільного постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1974 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Суддя Прасолов В.М.