Справа № 699/14/19
Номер провадження № 2/699/212/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

22.03.2019 року м. Корсунь-Шевченківський

Суддя Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Линдюк В.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, про визнання наказів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги № 11/01 від 12.11.2018 року та ордером серія ЧК № 99908 від 22.12.2018 року, звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із заявою про забезпечення позову у даній справі, за змістом якої просить встановити заборону будь-якій особі вчиняти дії щодо розпорядження (у тому числі продажу, дарування, передачі в оренду або заставу, зміну цільового призначення, поділу або обєднанню тощо) та використання земельних ділянок, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Корсунь-Шевченківської міської ради та які мають наступні кадастрові номери: :17:004:0011, :17:004:0012, :17:004:0013, :17:004:0014, :17:004:0015, :17:004:0016, :17:004:0017, :17:004:0018, :17:004:0019, :17:004:0020, :17:004:0021, :17:004:0022, :17:004:0023, :17:004:0024, :17:004:0025, :17:004:0026, :17:004:0027, :17:004:0028, :17:004:0029, :17:004:0030, :17:004:0031, :17:004:0032, :17:004:0037, :17:004:0038, :17:004:0039, :17:004:0041.

Вказана заява мотивована тим, що позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР-9-1-979, виданого на підставі рішення Корсунь-Шевченківської міської ради від 23.02.2001 року № 40, належить земельна ділянка площею 4,31 га, що розташована в адміністративних межах Корсунь-Шевченківської міської ради. Восени 2018 року на вказаній земельній ділянці зявилися межові знаки, які поділили її на 26 окремих ділянок, які передано у власність третіх осіб.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі оскаржуваних наказів відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_28, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_29, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_30, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_3, ОСОБА_27 набули права власності на земельні ділянки площею 0,12 га кожен.

На даний час право власності на земельну ділянку кадастровий № :17:004:0018, яка належала ОСОБА_27, на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2018 року належить ОСОБА_31

Тому для попередження наступного відчуження вказаних земельних ділянок, що призведе до затягування розгляду справи, а також збереження їх цільового призначення необхідно заборонити вчиняти будь-які дії стосовно них.

Подана заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, а тому підлягає невідкладному розгляду, у порядку передбаченому ст. 153 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК України. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Ухвалою суду від 12.03.2019 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_30, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_3, ОСОБА_27, кожен з яких набув право власності на земельні ділянки площею 0,12 га на підставі оспорюваних наказів відповідача.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1525, виданого 29.10.2018 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_32 право власності на земельну ділянку кадастровий № :17:004:0018, яка належала ОСОБА_27, набув ОСОБА_31

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Cуду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), застосовується судами як джерело права.

Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16, вказано, що забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до змісту ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, Європейський суд з прав людини у Рішенні 17.07.2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії» вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обовязковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Також Європейським судом з прав людини у Рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У Рішенні від 31.07.2003 року у справі «ОСОБА_29 проти Ірландії» Європейський суд з прав людини визначає, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, Держава Україна несе обовязок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Про вказане також зазначено і у п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми законодавства, Конвенції з врахуванням розяснень Верховного Суду України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів учасників справи; спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимоги стосовно забезпечення позову шляхом заборони будь-якій особі вчиняти дії щодо розпорядження (у тому числі продажу, дарування, передачі в оренду або заставу, зміну цільового призначення, поділу або обєднанню тощо), накази про затвердження проектів землеустрою та передачі земельних ділянок у приватну власність яких просить скасувати позивач, за виключенням земельної ділянки кадастровий номер :17:004:0018. Оскільки на даний час вказана земельна ділянка належить ОСОБА_31, який не є учасником справи та набув право власності на неї на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2018 року, а не на підставі оспорюваних наказів відповідача.

Також суд не вбачає необхідним застосовувати обмеження у праві користування зазначеними земельними ділянками, оскільки вважає, що вказане надмірно обтяжуватиме права їх власників та не вплине на виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності учасників справи, оскільки метою забезпечення позову є вжиття негайних, проте тимчасових заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Крім того, заборона вчиняти будь-які дії відносно земельних ділянок з кадастровими номерами: :17:004:0011, :17:004:0012, :17:004:0013, :17:004:0014, :17:004:0015, :17:004:0016, :17:004:0017, :17:004:0019, :17:004:0020, :17:004:0021, :17:004:0022, :17:004:0023, :17:004:0024, :17:004:0025, :17:004:0026, :17:004:0027, :17:004:0028, :17:004:0029, :17:004:0030, :17:004:0031, :17:004:0032, :17:004:0037, :17:004:0038, :17:004:0039, :17:004:0041, не позбавляє осіб, яких залучено до участі у справі, права володіння та користування вказаними земельними ділянками, тому потреба вжиття заходів забезпечення позову виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників вказаних земельних ділянок.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) до суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрована у м. Корсунь-Шевченківський, а у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування можливих збитків відповідача чи третіх осіб, у звязку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-151, 153, 154, 258-261, 353, 354, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити будь-якій особі вчиняти дії щодо розпорядження (у тому числі продажу, дарування, передачі в оренду або заставу, зміну цільового призначення, поділу або обєднанню тощо) земельних ділянок, які мають наступні кадастрові номери: :17:004:0011, :17:004:0012, :17:004:0013, :17:004:0014, :17:004:0015, :17:004:0016, :17:004:0017, :17:004:0019, :17:004:0020, :17:004:0021, :17:004:0022, :17:004:0023, :17:004:0024, :17:004:0025, :17:004:0026, :17:004:0027, :17:004:0028, :17:004:0029, :17:004:0030, :17:004:0031, :17:004:0032, :17:004:0037, :17:004:0038, :17:004:0039, :17:004:0041.

У задоволенні іншої частини заяви представника позивача ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати учасникам справи для відому, а також до Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для негайного виконання.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом пятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Линдюк В.С.