ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26 березня 2019 року м. Чернівці

справа № 2-459/12

провадження 22-ц/822/431/19

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яремка В. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області у складі судді Масюк Л. О. від 06 червня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору та договорів поруки,

встановив:

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

У зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору та договорів поруки задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 11 березня 2019 року подала апеляційну скаргу за межами строку на апеляційне оскарження.

Просить поновити вказаний процесуальний строк, посилаючись на те, що не була присутня під час проголошення рішення, засобами поштового зв'язку копія повного рішення їй не надсилалася, копію такого рішення змогла отримати лише 08 лютого 2019 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи щодо строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у вказаній редакції зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 11 березня 2019 року, то апеляційний суд має керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина 3 стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною 1 статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Такий правовий висновок щодо дії цивільних процесуальних норм у часі міститься у постанові Верховного Суду у складі ОСОБА_5 Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК України 2004 року, у редакції чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 був представник ОСОБА_6, яка брала участь у розгляді справи та була присутня 06 червня 2012 року в судовому засідання під час проголошення рішення.

Отже, останній день для подання апеляційної скарги припадав на 18 червня 2012 року.

Заявник ОСОБА_2, маючи представника та будучи фактично обізнаною з наявністю судового рішення, не вживала заходів для отримання копії рішення та його своєчасного оскарження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Оскарження судових актів через значний проміжок часу, який суттєво перебільшує встановлений законом строк, порушує принцип правової визначеності.

На підставі наведеного та керуючись частиною 2 статті 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору та договорів поруки відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя В. В. Яремко