ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Суми

Справа №591/1174/18

Номер провадження 22-ц/816/1654/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1.

відповідачі - ОСОБА_2. ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року, постановлену у складі судді Сидоренко А.П. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться справа про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова фірма «Магазин «Славутич» (далі - ТОВ ТФ «Магазин «Славутич»), видані на ім'я відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Посилався на те, що до вирішення цієї справи по суті спору існує небезпека заподіяння шкоди правам позивача, який є учасником ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» та має частку в статутному капіталі, шляхом реєстрації відповідачами права власності на частку у статутному капіталі ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» на підставі вищевказаних оспорюваних свідоцтв про право на спадщину. Зазначає, що ОСОБА_2 вже намагався здійснити державну реєстрацію змін до установчих документів, а у випадку реєстрації таких змін, виконання рішення суду в разі задоволення позову може ускладнитись чи унеможливитись.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справи за його позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, була задоволена та в порядку забезпечення позову заборонено суб'єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам здійснювати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін щодо відомостей про юридичну особу - ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 20 вересня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною Т.В. на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просять її скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та стягнути судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що вжиті заходи забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що не допускається, якщо спір не вирішується по суті. Також вказують на штучний характер спору, відсутність реальної загрози невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання, а встановлення заборони на реєстрацію права власності на частку в статутному капіталі товариства унеможливлюють реалізацію їхнього права на мирне володіння майном у відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від директора ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає про наявність у відповідачів недобросовісних намірів здійснити незаконну реєстрацію змін до установчих документів для подальшого відчуження їх частки. Про це свідчить їх заява, подана до ТОВ ТФ «Магазин «Славутич», про небажання вступити до числа засновників і проведення з ними розрахунку.

Особи, які подали апеляційну скаргу, завчасно та у встановленому цивільно-процесуальним законодавством порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за вказаними ними в апеляційній скарзі адресах. Враховуючи, що ними оскаржується процесуальне рішення суду, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Матішенця В.В. та директора ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» ОСОБА_4, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Сумського нотаріального округу Нагорна Н.В., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 20 вересня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною Т.В., які зареєстровані в реєстрі за № 5048, №5047 та у спадковому реєстрі № 61252363, №61252330 на імена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно (а. с. 2-10).

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що частка в статутному капіталі ТОВ ТФ «Магазин «Славутич» померлої ОСОБА_13 є меншою, ніж та, на яку видані спірні свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується рішеннями судів, які за життя спадкодавця не були виконані. Крім того ухвалою Зарічного районного суду від 25 квітня 2008 року на частку в статутному капіталі, яка належала ОСОБА_13, був накладений арешт (а.с.36).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі на підставі спірних свідоцтв про право на спадщину можуть звернутися до державного реєстратора та внести зміни до установчих документів товариства, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі визнання вказаних свідоцтв недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, так як він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частинами 1 і 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться цивільна справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Так, при постановленні ухвали про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи та встановив, що між сторонами дійсно виник спір щодо законності виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину частки в статутному капіталі ТОВ ТФ «Магазин «Славутич», на підставі оспорюваних свідоцтв зі сторони відповідачів була спроба зареєструвати зміни до установчих документів вказаної юридичної особи, у випадку все ж таки проведення такої реєстрації змін до статутних документів ТОВ ТФ «Магазин «Славутич», відповідачі можуть розпорядитися своєю часткою в статутному капіталі на власний розсуд, що в разі задоволення позову і визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, може призвести до утруднення виконання рішення суду чи взагалі зробити це неможливим, а також зробити неможливим ефективний захист прав позивача.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави-учасниці Конвенції вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів, а також встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

До того ж, згідно з роз'ясненнями у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З огляду на викладене, доводи відповідачів в апеляційній скарзі щодо порушення їх права на мирне володіння майном є безпідставними.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України та положень Конвенції та протоколів до неї, виходячи з

оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просив вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову в цій справі підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на переконання колегії суддів, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

За таких обставин, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А.Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик