ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/937/19 Справа № 202/7680/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавто-плюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінавто-плюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору, в якому просив визнати недійним Договір № 100081 від 31.05.2017 року, укладений між ним та ТОВ «Фінавто-плюс», стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 102 745,32 грн., з яких 87 000 грн. - основний борг; 10 189,73 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 1222,77 грн. 3 % річних; 4322,82 грн. інфляційні збитки.(а.с.1-7).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінавтоплюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору - відмовлено (а.с.60-62).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1С звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.64-68).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2017 року між сторонами був укладений договір №100081, відповідно до умов котрого довіритель ОСОБА_1 доручає, а повірений ТОВ «Фінавто-плюс» зобовязується вчиняти за винагороду фактичні або юридичні дії, повязані з наданням інформаційних, консультаційних, юридичних послуг з подальшим укладанням або виконанням замовником договору щодо надання в користування, володіння, розпорядження транспортного засобу (в т.ч. сільськогосподарського) (п.2 Договору).

Відповідно до п.10 Договору, у звязку з виконанням зобовязань за цим Договором, повіреному належить винагорода, розмір якої зазначений у Додатку № 3 до цього договору і становить 10 відсотків від заявки № 1.

Відповідно до заявки № 1 до договору ОСОБА_1 на виконання Договору просив вчинити ТОВ «Фінавто-плюс» дії, зазначені у пп.3.1. Договору, які будуть направлені на отримання ним транспортного засобу комбайну Claas Mega 218 за бажаною ціною 870 000 грн.

Згідно з п.15.5 Договору замовник має право відмовитись від Договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє повіреного шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу повіреного відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів (а.с. 13-16).

Відповідно до акту наданих послуг до Договору № 100081 від 31.05.2017 року позивач отримав і прийняв надані відповідачем послуги з представництва зацікавлених сторін, послуги з оформлення документів, послуги з юридичної консультації та правового інформування, послуги у сфері опитувань. Претензій з приводу обсягу консультацій замовник не мав. Цей акт є підставою для фінансового розрахунку з виконавцем (а.с.19).

У червні 2017 року ТОВ «Фінавто-плюс» на адресу позивача був направлений аналітичний висновок № 100081/1 про неможливість отримання комбайну за бажаною ціною 870 000 грн. (а.с.22-27).

У липні 2017 року позивач направив на адресу ТОВ «Фінавто-плюс» заяву з проханням замінити транспортний засіб комбайн Claas Mega 218 на легковий автомобіль Ford Kuga ( а.с. 20).

28.08.2017 року позивачеві направлений лист ТОВ «Фінавто-плюс» про те, що для придбання товариством Ford Kuga з дизельним двигуном за повну вартість, йому необхідно направити на адресу товариства заявку № 2, в якій уповноважити ТОВ «Фінавто-плюс» на придбання транспортного засобу і здійснити оплату 100% вартості автомобіля шляхом переказу коштів на рахунок товариства (а.с.46).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Частиною 1 ст. 1002 ЦК України передбачено, що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ст.1005 ЦК України, повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), зокрема, якщо це передбачено договором. Якщо договором доручення передбачена можливість вчинення дій замісником, але замісник у договорі не вказаний, повірений відповідає за вибір замісника.

Статтею 1008 ЦК України визначено підстави припинення договору доручення, а саме, у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного.

За змістом ч.2 ст. 1008 ЦК України довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

За змістом ч.1 ст. 1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2017 року між ОСОБА_1 (за текстом договору Довіритель, Замовник) та ТОВ «Фінавто-плюс» в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 (за текстом договору Товариство, Повірений, Виконавець) було укладено договір доручення № 100081 (надалі Договір).

Усі дані, що стосуються особи довірителя, дати укладання договору, вписані в бланк договору від руки, що свідчить про те, що сторони підписали розроблений, типовий для відповідача договір, роздрукований у формі бланку.

Предметом Договору за змістом п. 3.1, Договору, зазначено: Довіритель доручає, а Повірений зобовязується вчинити за винагороду фактичні або юридичні дії повязані з наданням інформаційних, консультаційних, юридичних послуг Довірителю з подальшим укладенням та/або виконанням Замовником договору щодо надання в користування, володіння та розпорядження транспортного засобу (в т.ч. сільськогосподарського), а саме: пошук належного транспортного засобу; виконання підготовчих дій з метою надання в користування, володіння чи розпорядження транспортного засобу; інформування клієнта про умови і види правочинів, згідно яких можливе надання в користування, володіння чи розпорядження транспортного засобу, що пропонуються відповідними продавцями на території України, а також про права і обовязки сторін договору, що пропонується до укладання; складати документи (заявки, специфікації, рахунки, акти виконавчих робіт/ надання послуг, тощо, що підтверджують виконання цього договору; одержувати платежі (винагороду) за цим договором; здійснювати аналіз і оцінку ризиків в межах переданих повноважень, а також розрахунки платежів (внесків) за можливим укладеним договором щодо надання в користування, володіння чи розпорядження транспортного засобу; надавати допомогу Замовнику при представництві його інтересів, яка полягає в інформуванні про основні моменти укладення договорів щодо надання в користування, володіння чи розпорядження транспортного засобу, отримані у відповідного Продавця.

Як вказано в пункті 3.2 Договору виконання дій зазначених у пункті 3.1 обумовлюється в кожному конкретному випадку окремою заявкою Замовника.

Пунктом 2.11. Договору визначено, що юридична послуга згідно з умовами цього договору це: здійснювана діяльність Повіреного з надання інтересів Замовника на території України у відносинах з юридичними та фізичними особами, державними органами з питань супроводу виконання умов можливих контрактів/договорів Замовника і контролю за своєчасним надходженням платежів контрагентів за вищевказаними контрактами/договорами, а в разі виникнення порушень умов контрактів/договорів чи затримок по платежах представництво інтересів в судах України та Державній виконавчій службі України.

Згідно пункту 2.11.2. вчинення певних юридичних дій від імені та за рахунок Довірителя. Для вчинення певних юридичних дій Довіритель надає Повіреному майно та/або кошти, за мови, що цього вимагає характер доручення на вчинення юридичних дій. Перелік юридичних дій зазначається Сторонами у окремій заявці Замовника.

Як свідчать матеріали справи, на виконання пункту 3.2. Договору Позивачем 31 травня 2017 року було надано Відповідачу ОСОБА_3 № 1 до Договору від 31 травня 2017 року відповідно до умов якого, ОСОБА_1 просив Відповідача вчинити дії, зазначені у пункті 3.1. договору, які будуть направлені на отримання ним в подальшому транспортного засобу Комбайн Claas Mega 218 у власність за бажаною ціною 870 000 гривень.

Пунктом 6.2.1 Договору закріплено, що Відповідач зобов'язаний надати Позивачу послуги, передбачені пункті 3 цього договору, тобто відповідно до визначеного предмету договору.

Відповідно до п. 10.1, 10.2 Договору у звязку з виконанням зобовязань по цьому договору Повіреному належить винагорода. Розміри винагороди за послуги, зазначені у п.3 Договору, вказані у Додатку № 3.

Згідно пункту 15.7 Договору винагорода, яка вказана у п. 10.2 Договору не підлягає поверненню.

Таким чином, судом встановлено, що Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання та 31 травня 2017 року сплачено на рахунок ТОВ «Фінавто-плюс» 87 000 гривень, що підтверджується оригіналом квитанції № 0.0.776697274.1, яка міститься в матеріалах справи (а.с.12).

Як зазначено в пункті 15.5 Договору, Замовник має право відмовитись від Договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє Повіреного, шляхом направлення рекомендованою поштою, на адресу Повіреного відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів.

У випадку відмови замовника від договору до надання послуг, повірений повертає кошти протягом 15 банківських днів з дня укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Додаткова угода укладається на підставі отриманої від замовника заяви про відмову від договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів ( п.15.6 Договору).

Водночас, право виходу з контракту передбачено ст. 6 Директиви 97/7/ЄС Європейського парламенту та Ради «Про захист прав споживачів в дистанційних контрактах» від 20 травня 1997 року.

Відповідно до цієї норми - споживач має у своєму розпорядженні період обсягом щонайменш сім робочих днів, протягом якого він може оголосити про свій вихід з будь-якого дистанційного контракту без повідомлення причини та без понесення стягнень. Єдиною відповідальністю, яку може понести споживач внаслідок реалізації свого права на вихід з контракту, є компенсація безпосередніх витрат на повернення товарів.

Відповідачем умови договору належним чином та в обсязі, визначеному у Договорі від 31 травня 2017 року, не виконанні, про що свідчить зокрема заява Позивача до Відповідача від 13 липня 2017 року про повернення грошових кошів у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведених робіт на адресу ОСОБА_1 був направлений Аналітичний висновок № 100081/1 від 13 червня 2017 року. Договір № 100081 від 31 травня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_4 вважається розірваним, згідно п. 15, 15,6, 15.7.

Згідно пункту 9.5 Договору, Виконавець оформляє результати своєї діяльності по цьому Договору, шляхом: укладання договору купівлі продажу або будь - якого іншого Договору, за яким Довіритель в подальшому отримує у власність або користування транспортний засіб шляхом підписання акту приймання передачі транспортного засобу; формування письмового аналітичного висновку.

Дослідивши зазначений аналітичний висновок № 100081/1, складений 13 червня 2017 року, судом встановлено, що він містить інформацію про транспортні засоби (різних марок) за різною ціною. Згідно змісту висновку, отримання комбайна Claas Mega 218 за бажаною ціною 870 000 гривень неможливе, в звязку з відсутністю пропозиції на території України, рекомендовано звернутися до лізингової компанії для отримання транспортного засобу в фінансовий лізинг з правом викупу через 12 місяців або придбати транспортний засіб за повну вартість, зазначений висновок не може бути прийнято судом до уваги як доказ виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань (а.с.22-27).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

В розділі 15 «Строк дії договору. Припинення договору», а саме в п.15.1, 15.2. вказано, що цей договір вступає в силу з момент його підписання Сторонами. Цей договір укладено до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

31 травня 2017 року між сторонами укладений договір №100081, відповідно до розділу 3 «Предмет договору» предметом договору є надання виконавцем послуг, спрямованих на отримання замовником (позивачем) у власність товару, зазначеного в даному договорі, а саме транспортного засобу. Назва транспортного засобу, ціна, за якою Заявник бажав його придбати, була обумовлена окремо заявкою Замовника, що є додатком №1 до Договору, та згідно якої вартість товару складає 870 000 гривень, назва товару: Комбайн Claas Mega 218.

Відповідальність Відповідача, за неналежне виконання договору або безпідставну відмові від його виконання Договором не визначено.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону).

У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону, так умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Аналізуючи зміст спірного Договору від 31 травня 2017 року, укладеного між сторонами суд дійшов висновку, що в договорі виключені та обмежені права Замовника (позивача) як споживача стосовно Виконавця (Відповідача) у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки Замовника, які передбачені в положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність Виконавця (Відповідача) за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо не надання виконавцем послуг, спрямованих на отримання замовником (позивачем) у власність товару, зазначеного в даному договорі, а саме транспортного засобу, та передачі цієї речі належної якості та у відповідності до Замовлення, одночасно значно розширені права Виконавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуг).

Також п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізично особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

За таких обставин суд вважає, що Договір, між Позивачем та Відповідачем щодо вчинення фактичних або юридичних дій, надання інформаційно-консультативних послуг з питань отримання Замовником у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу є несправедливим.

Оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Позивач як споживач, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.4; ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право на отримання такої послуги від відповідача безоплатно, тому укладання договору про надання таких послуг на платній основі є несправедливою умовою.

Всупереч принципу добросовісності, будучи зобов'язаним надати Позивачу безоплатно інформаційно-консультативних послуг з питань отримання у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу, Відповідач уклав зі ним угоду, згідно до умов якої такі послуги надаються платно, та за які Позивач сплатив йому 87000 гривень. Частинами 5,6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що договір укладений 31 травня 2017 року між ТОВ «Фінавто-плюс» та ОСОБА_1 є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, натомість Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, пошук належного транспортного засобу та укладення договору отримання транспортного засобу від його імені не здійснив.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення з Відповідача на користь Позивача платежу у розмірі 87000 гривень, підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкції в розмірі 3% відсотків річних в розмірі 1222,77 грн., інфляційних збитків в розмірі 4322,82 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 10 189,73 грн., то на думку суду, вони є помилковими та безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, як було встановлено колегією суддів, правовідносини, що виникли між сторонами не можна вважати грошовим зобовязанням, оскільки сторони укладали угоду не про грошове зобовязання, а договір про доручення, спрямований на придбання транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, Договір № 100081 від 31.05.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінавто-плюс» підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені кошти в розмірі 87 000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, у розмірі 3859 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавто-плюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору задовольнити частково.

Визнати Договір № 100081 від 31 травня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінавто-плюс» та ОСОБА_1 недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавто-плюс» на користь ОСОБА_1 за Договором № 100081 від 31 травня 2017 року сплачені кошти в розмірі 87 000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавто-плюс» в дохід держави судовий збір у розмірі 3859 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: