Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1139/18

номер провадження 2/695/107/19

23 жовтня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю: секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 16,5% щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із відповідача було стягнено на її користь аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 в розмірі 16,5% всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Однак, на думку позивача, на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою та значно нижчою ніж та, що встановлена законодавством для належного утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на повному утриманні позивача. ЇЇ коштів критично не вистачає для належного матеріального забезпечення дочки. Відповідач добровільно збільшувати розмір аліментів не бажає, у додаткових витратах по утриманню дитини участі не бере, хоча має фізичні можливості, щоб заробляти кошти в необхідному розмірі. Позивач стверджує, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід оскільки перебуває за кордоном на заробітках, також отримує пенсію по інвалідності та кошти орендної плати за передачу в оренду земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, а тому він може та зобов`язаний сплачувати аліменти у більшому розмірі, який буде достатнім для належного утримання їх дочки, за таких обставин позивач звернулася із відповідним позовом до суду.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явися, однак надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнав, оскільки сплачує аліменти у встановленому рішенням суду розмірі та має інвалідність, справу просив розглянути у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року), ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьком є ОСОБА_2 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.04.2006 року із відповідача було стягнено на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 в розмірі 16,5% всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття

Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманні своєї дочки.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що відповідач сплачує аліменти у розмірі, який є недостатнім для утримання дитини, яка потребує додаткових витрат, таких як оплата лікування, догляді за дитиною, окрім того змінилося і чинне законодавство, яке визначає мінімальний розмір стягуваних аліментів, сам же відповідач є працездатною особою, має неофіційний дохід, а тому може та повинен сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ст.,ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Матеріали справи містять довідки із яких судом вбачається, що відповідач по справі здійснює сплату аліментів у розмірі визначеному судовим рішенням, зокрема довідка про розмір сплачених аліментів виданої приватним підприємством «Крупське» від 21.07.2017 року за №89 про розмір відрахованих аліментів на користь ОСОБА_1 із нарахованої плати за оренду земельної частки (паю).

Будь - яких доказів з приводу невиконання рішення суду чи наявності заборгованості по сплаті аліментів згідно вищевказаного рішення, позивачем не надано і судом не встановлено.

У ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.

Так згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII.

Більше того, за загальним принципом дії норм права закон не має зворотної дії в часі, а відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом є також внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів.

Однак такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Окрім того, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України.

Згідно з абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру.

Окрім того, при розгляді позовів про збільшення розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Так, при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд має з`ясувати наявність обставин, передбачених як ч.1 ст.192 СК України, так і ч. 1 ст. 182 СК України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» визначено, що при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я позивач суду не надала. Майновий стан позивача фактично не змінився.

Твердження ж позивача стосовно того, що відповідач має достатній дохід, а його матеріальний стан є достатнім для підвищення розміру аліментів, не підтверджуються жодними доказами, які додані до матеріалів справи.

Суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд констатує, що докази покращення матеріального стану відповідача як і погіршення матеріального стану позивача в матеріалах справи відсутні.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Нормами ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Із аналізу вказаної статті вбачається, що додаткові витрати, які зумовлені певними обставинами, в тому числі і хворобою дитини, можуть бути присуджені судом за зверненням одного із батьків, який їх поніс, у вигляді конкретної суми, яка підлягає одноразовій сплаті , або у вигляді щомісячних платежів, яка стягується протягом певного проміжку часу. Такі вимоги позивача мають бути належним чином обґрунтовані та стверджені відповідними доказами на підтвердження відповідної необхідності здійснення додаткових витрат на дитину.

Отже нормами вказаної статті передбачено стягнення саме додаткових витрат , а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини, якими по суті є аліменти.

Разом із тим матеріали справи не містять жодних даних понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини, про які остання заявляє у своєму позові.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то витрати по оплаті судового збору слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 263 - 265, 268, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст., ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя Середа Л.В.