Номер провадження: 22-ц/813/3847/19
Номер справи місцевого суду: 501/2148/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ земельної ділянки в натурі як об`єкта права спільної часткової власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року ОСОБА_2 (далі позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) з вимогою про виділ земельної ділянки в натурі як об`єкта права спільної часткової власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 24 вересня 1993 року по 26.01.2013 сторони перебували у шлюбі. Земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в натурі в рівних частках.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом позовні вимоги про виділ земельної ділянки в натурі як об`єкта права спільної часткової власності не визнав та звернувся із зустрічним позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ ОФ «Інюг-Експертиза» №571 від 17.01.2018р. неможливо виділення ідеальних часток, кожній із сторін по справі в натурі, експертом запропоновано порядок сумісного користування земельною ділянкою.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ земельної ділянки в натурі як об`єкта права спільної часткової власності - задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :06:007:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належать позивачу та відповідачу на праві спільної власності, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що складається з Літ. "Г" - житловий будинок, приміщення: 2-1 - коридор - 6,3 кв.м. (приміщення 1-7 - за рішенням суду), 2-2 - кухня - 11,0 кв.м. (1-8), 2-3 - коридор - 2,4 кв.м. (1-3), 2-4 - коридор - 3,9 кв.м. (1-2), 2-5 - жила - 14,4 кв.м. (1-2), 2-6 - жила - 9,6 кв.м. (1-4), 2-7 - санвузол - 3,0 кв.м. (1-5), 2-8 - котельня - 3,3 кв.м. (1-6), 2-9 - сходова клітина - 3,3 кв.м. (І), 2-10 - комора - 10,7 кв.м. (І), загальна площа - 67,9 кв.м., житлова площа - 24,0 кв.м. Господарчі будівлі: літ. "В" - вбиральня, літ. "Д" - літня кухня, літ. "Е" - сарай. Господарчі споруди: № 1 - огорожа - 17/25 часток, № 2 - ворота, № 4-7 - огорожі, № 8 - огорожа - 89/100 часток, колодязь питний №9, згідно варіанту 1 висновку експерта № 864/2018 будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи від 17.07.2018 року, виконаний судовим експертом Дзінька Анатолієм Івановичем.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ земельної ділянки в натурі як об`єкта права спільної часткової власності суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що З 24 вересня 1993 року сторони перебували у шлюбі, відповідно штампу в паспорті відповідача ОСОБА_1

19.02.2003 року на ім`я ОСОБА_1 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №003395, за яким він отримав 0,250 га землі на території Іллічівської міської ради АДРЕСА_1 (а.с. 85-96).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 (набрало законної сили 01.11.2016 р.) визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-16).

- виділено у власність та визнано право власності наЛіт. "Г" - житловий будинок, приміщення: 2-1 - коридор - 6,3 кв.м. (приміщення 1-7 - за рішенням суду), 2-2 - кухня - 11,0 кв.м. (1-8), 2-3 - коридор - 2,4 кв.м. (1-3), 2-4 - коридор - 3,9 кв.м. (1-2), 2-5 - жила - 14,4 кв.м. (1-2), 2-6 - жила - 9,6 кв.м. (1-4), 2-7 - санвузол - 3,0 кв.м. (1-5), 2-8 - котельня - 3,3 кв.м. (1-6), 2-9 - сходова клітина - 3,3 кв.м. (І), 2-10 - комора - 10,7 кв.м. (І), загальна площа - 67,9 кв.м., житлова площа - 24,0 кв.м. Господарчі будівлі: літ. "В" - вбиральня, літ. "Д" - літня кухня, літ. "Е" - сарай. Господарчі споруди: № 1 - огорожа - 17/25 часток, № 2 - ворота, № 4-7 - огорожі, № 8 - огорожа - 89/100 часток, колодязь питний №9.

- 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0002

- виділено ОСОБА_1 у власність та визнано право власності на:лит. «Г-2»: Коридор «1-1», пл. 4, 3 кв.м., частину вітальні «1-2», пл. 8,8 кв.м., сходову клітку «1-9», пл. 10,0 кв.м., житлову «1-10», пл. 21,7 кв.м., кабінет «1-11», пл. 4,4 кв.м., житлову «1-12», пл. 10, 5 кв.м., санвузол «1-13», пл. 6,7 кв.м., житлову «1-14», пл. 11,2 кв.м., гараж (лит. «З»), 8/25 огорожі № 1, довжиною 4,72 м. з боку будівлі гаражу (лит. «З»), хвіртку № 3, 11/100 огорожі № 8, довжиною 2,4 м. з боку будівлі гаражу (лит. «З»)

- 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0002

- припинено на вищезазначене майно статус спільного майна подружжя.

- зобов`язано ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 25648,50 грн.

ОСОБА_2 надала суду висновок експерта № 864/2018 будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.07.2018 року (а.с.155-164) із пропонованими двома варіантами розподілу спірної земельної ділянки, за якими просила розподілити між нею та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0002 в натурі по першому варіанту, а саме ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку площею 1163,5 кв.м. та Ѕ частку ділянки загального користування (86,5 кв.м.) (на графічному відображенні № 2 зафарбовано в синій колір) вихід на яку здійснюється через існуючи ворота з вул . Центральна. Земельна ділянка описується межами, визначеним висновком експерта.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ ОФ «Інюг-Експертиза» №571 від 17.01.2018р. (далі - експертний висновок №571), відповідно до якого, у зв`язку з неможливістю виділення ідеальних часток, кожній із сторін по справі в натурі, експертом запропоновано певний порядок сумісного користування земельною ділянкою, зазначений на схематичному зображенні (додаток № 1 до висновку) .

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Такі ж роз`яснення містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до висновку експерта № 864/2018 будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.07.2018 року на розгляд суду запропоновано два можливих варіанти поділу земельної ділянки.

Враховуючи, що перший варіант поділу наближений до ідеальних часток суд обґрунтовано вважав за вірне застосувати перший варіант поділу земельної ділянки в натурі згідно висновку експерта № 864/2018 будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.07.2018 року.

Згідно положень ст. 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

Пункт "в" статті 99 в редакції Закону № 191-VIII від 12.02.2015\

в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування;

Статтю 99 доповнено пунктом "в-1" згідно із Законом № 2314-VIII від 01.03.2018\

в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту;

Статтю 99 доповнено пунктом "в-2" згідно із Законом № 2314-VIII від 01.03.2018\

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, щодо обґрунтованості та задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, та про припинення права спільної часткової власності.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок правильним є висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, не можуть вважатися належними, не є достовірними та допустимими виходячи з наступного. Судом першої інстанції було правильно встановлено, що він не відповідає вимогам ст. 102, 106 ЦПК України, та є немотивованим у зв`язку з покладенням в його основу (як підставу для проведення поділу земельної ділянки) неналежних відомостей. Крім того вказаний висновок не відповідає вимогам до висновку експерта, що встановлені ЦПК України.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного розгляду справи як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.10.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький