ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 363/1083/16-ц

провадження № 61-35525 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кривенчук Сергій Володимирович,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року в складі судді Купрієнко С. І. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року в складі колегії суддів Мережко М. В., Суханової Є. М., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між сторонами 29 грудня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кривенчуком С. В., а також застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти, сплачені ОСОБА_1 на виконання умов попереднього договору, в сумі 357 150 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що оспорюваний правочин укладено під впливом обману, оскільки продавець приховав факт знаходження житлового будинку у безпосередній близькості до діючого кладовища. Крім того, зазначала, що договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки сторони не погодили будь-яких умов щодо земельної ділянки, право користування якою отримає покупець при купівлі будинку, а також передбачає міру відповідальності за невиконання попереднього договору у вигляді неустойки, яка, на думку позивача, за своєю правовою природою є завдатком.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту введення її в оману продавцем житлового будинку, а також не довів, що оспорюваний правочин укладений з порушенням вимог закону.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на указані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення доводів позову та апеляційної скарги, яким, на думку позивача, не було надано належної правової оцінки. ОСОБА_1 зазначає, що суди не врахували показання свідків, допитаних судом першої інстанції.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

27 липня 2017 року приватний нотаріус КМНО Кривенчук С. В.надіслав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити за безпідставністю та необґрунтованістю вимог позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися у строк до 01 березня 2016 року на умовах та в порядку, встановлених цим договором, укласти основний договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 216,4 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продавець зобов`язувався звільнити будинок та передати його покупцю, а покупець - прийняти і оплатити вказаний будинок.

За змістом пункту 2.3 попереднього договору до його підписання в рахунок належних за основним договором платежів, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу будинку та своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавець отримав грошове забезпечення у розмірі 357 150 грн, що по курсу НБУ на день укладення оспорюваного правочину становило 15 000 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину визначено недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу положень статті 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Такий висновок міститься в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі №755/3903/17.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного приховання продавцем обставин, що впливають на вартість будинку, та відсутність обґрунтування позивачем обставин непереборної сили, які не дозволяли останньому з`ясувати факт розташування житлового будинку поблизу кладовища під час неодноразового особистого огляду нерухомості, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

При цьому, судами правильно враховано, що оспорюваний правочин укладений з дотриманням вимог статей 203, 635 ЦК України, а сторони погодили всі істотні умови договору, у тому числі передбачивши наслідки його невиконання, що не суперечать положенням частини другої статті 635 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук