ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Херсон

справа № 664/1834/19

провадження № 22-ц/819/1371/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Сіденка С.І. від 08 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», комісії по трудових спорах Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», комісії по трудових спорах Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту), в якому просив скасувати пункт 1 наказу Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 23.04.2019 року № 4-с про притягнення його до дисциплінарної відповідальності як протиправний; скасувати рішення засідання комісії по трудових спорах Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) від 26.06.2019 року № 1; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду щодо юрисдикції даного спору, який виник із трудових правовідносин, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, не відповідають обставинам справи.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» доводи скарги не визнало, висновок суду про юрисдикцію даного спору вважає правильним.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо юрисдикції даного спору мотивовано тим, що Херсонську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» створено відповідно до Закону України «Про морські порти України» та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року №133 віднесено до сфери управління Міністерства інфраструктури України, а відповідно до пункту 3.1 Статуту ДП «Адміністрація морських портів України» в редакції, яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України 02.04.2018 року №149, - підприємство є юридичною особою публічного права, тому, враховуючи суб`єктний склад сторін, спір носить публічно-правовий характер та відповідно до пунктів 1,9 частини першої статті 19 КАС України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства та відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України підлягає застосуванню судами при розгляді справ, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктами 1, 9 частин першої статті 19 КАС України, якими керувався суд, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Статтею 4 КАС України визначено термін «публічно-правовий спір».

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 наведеної норми права публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосуються цих відносин, коли один з його учасників-суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Слід зазначити, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Наведені висновки щодо застосування норм процесуального права при розмежуванні цивільної та адміністративної юрисдикції викладені, зокрема, у постанові Великої Палата Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, справа №644/7422/16-ц, та відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що предметом спору в даній справі є законність наказу начальника Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Херсонського морського порту) від 23.04.2019 року №4-с про притягнення ОСОБА_1 , який працює старшим шкіпером нафтоналивного несамохідного судна «Механік Воробйов» флоту (портового), до дисциплінарної відповідальності за порушення пункту 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників філії.

За заявою ОСОБА_1 26 червня 2019 року спір щодо законності наведеного вище наказу був розглянутий комісією по трудових спорах Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Херсонського морського порту), яка залишила заяву без задоволення.

Відповідно до діючого в Україні законодавства трудові спори, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, підлягають розгляду комісіями по трудових спорах або судом.

При цьому юрисдикція адміністративних судів поширюється лише на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба- це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції не встановлювалися обставини щодо перебування позивача на публічній службі і такі з матеріалів справи не витікають.

Натомість, стверджуючи, що відповідач є особою публічного права, суд не з`ясував, чи має визначений позивачем у спірних правовідносинах відповідач статус юридичної особи та не вказав за якими ознаками він вважає Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» як юридичну особу публічного права, суб`єктом владних повноважень, а створену ним відповідно до норм трудового законодавства комісію по трудових спорах, яка є первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємстві, -комісією, рішення якої є обов`язковим для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб в розумінні пункту дев`ятого частини першої статті 19 КАС України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що між сторонами виник трудовий спір, який підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства відповідно до норм трудового права, в тому числі із врахуванням роз`яснень, викладених у пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 з послідуючими змінами.

Враховуючи, що порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі, як це передбачено пунктом четвертим частини першої статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статями 367, 374, 379 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова