Дата документу 06.12.2019
Справа № 334/6514/19
Провадження № 2/334/1204/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 суддя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя Гнатюк О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя.

На адресу суду надійшла заява представника позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було придбано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Серовською М.В. за № 2207; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,824 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана у ОСОБА_3 ; земельну ділянку під будинком для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; транспортний засіб Lexus RX 350, 2008 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 11.09.2008 року; вбудоване нежитлове приміщення (квартира), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на що інформації щодо дати та підстав виникнення права власності позивач немає; 1/2 частини другого поверху літ. 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що було придбано ОСОБА_1 16.08.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. та зареєстровано в реєстрі 6539; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на що інформації щодо дати та підстав виникнення права власності позивач немає.

На обґрунтування своїх вимог заявниця вказує, що під час підготовки позову до суду позивачка дізналась, що між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір позики у 2013 році, згідно якого відповідач отримав у борг 4399198,00 грн.

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 4399198,00 грн. основного боргу, 1299089,14 грн. процентів за користування позикою, а також 333384,22 грн. втрат від інфляції та 93112,96 грн. 3% річних за порушення зобов`язання, а всього 6124784,32 грн., посилаючись на невиконання відповідачем грошового зобов`язання.

Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було відкрито провадження по справі № 337/5756/18 за позовом ОСОБА_4 , та на підставі ухвали суду від 03.01.2019 року було накладено арешт на все майно відповідача, в тому числі на спільне майно подружжя. Крім того, Хортицьким відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було накладено арешт на все майно відповідача, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 58010530, виданої 09.01.2019 Хортицьким ВДВС м. Запоріжжя.

Таким чином, у позивачки є підстави вважати, що спільне майно може бути реалізовано з метою виконання іншого рішення про стягнення з відповідача заборгованості, що буде порушувати її права і ускладнить виконання рішення суду, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, позивачка дізналась, що відповідач відчужував майно, що було придбано у шлюбі, без повідомлення та погодження з позивачкою, прикладом чого слугує відчуження нежитлового приміщення 1/2 частини другого поверху літ. А 1-2, загальною площею 171,9 м2, за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а також надати суду докази на підтвердження того, що майно, на яке слід накласти арешт з метою забезпечення позовних вимог, належить боржнику.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 16.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 6539, ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність ОСОБА_5 належну першому 1/2 частину другого поверху літ. А 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Того ж дня, що зазначено в наданій копії договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 6542, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 1/2 частину другого поверху літ. А 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

15.07.2015 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 1/2 частину другого поверху літ. А 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що зазначено у договорі дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. за реєстровим № 2124.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 176699968 від 07 серпня 2019 року, право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано на підставі рішення Запорізької філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 07.06.2017 року за №35564007.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Пунктом 1 вищезазначеної постанови визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А відповідно до п. 4 вказується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, позивачка в своїй заяві про забезпечення позову просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, який за поясненнями належить ОСОБА_1 , проте підтверджуючих документів надано не було. Крім того, позивачка просить накласти арешт на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . та за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб Lexus RX 350, 2008 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 11.09.2008 року, та на вбудоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 правовстановлюючі документи на що також не містяться у додатку до заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим неможливо встановити власника вищезазначеного майна та підстави для такого виду забезпечення позову. Водночас, позивач зазначає, що 1/2 частини другого поверху літ. 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2005 року, проте надані докази свідчать про те, що власником вказаного приміщення є ОСОБА_6 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, а квартира АДРЕСА_5 належить відповідачу з 07.06.2017 року, а отже набуто після розірвання шлюбу між сторонами 09.11.2010 року відповідно до заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч цьому, ОСОБА_1 не наведено достатніх доказів того, що є необхідність в забезпеченні її позову, окрім її суб`єктивних висновків з посиланням на недобросовісність відповідача, які б достовірно підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Крім того, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, оскільки позивачкою не доведено факт наявності права власності ОСОБА_1 на нього, окрім квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , проте вказане житлове приміщення не може входити до складу спільно набутого подружжям майна, оскільки право власності за відповідачем зареєстроване після розірвання шлюбу між сторонами.

За змістом ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпечені позову.

Таким чином, суд вважає вимогу про забезпечення позову необґрунтованою та недоведеною, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову про поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Гнатюк