Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2019 Справа №607/2344/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Братасюка В.М.

за участі секретаря с/з Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спількою власністю та про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 права власносі на Ѕ ідеальну частку квартиру АДРЕСА_1

Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що спірне майно, квартиру АДРЕСА_1 , сторони справи набули під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому на майно пожирюється режим спільної сумнісної власності подружжя, частки в якій є рівними. З огляду на це, оскільки відповідач є титульним власником і вважає квартиру особистим майном, позивач просить суд захистити його право шляхом визнання, в порядку поділу майно подружжя, права на 1/2 ідеальну частку квартири.

Позивач та представник позивача в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали з зазначених в позові підстав.

Відповідач та його представник в судове засідання з`явилисяся, просять відмовити у позові за безпідставністю, у визначений судом строк мотивованого відзиву на позов не надали. Заперечення вимог позивач мотивують тим, що квартиру було набуто сторонами в шлюбі, однак шляхом вступу відповідачки в житлово будівельний кооператив - сплату пайового внеску за спірну квартиру відповідач здійснювала власними (заробітна плата), та позиченими нею коштами. А тому відсутні підстави вважати квартиру спільною сумісною власністю подружжя сторін справи.

Провадження у справі відкрите ухвалою суду 18.02.2019 року з призначенням підготовчого судового засідання на 27.03.2019 року.

Встановлені Судом обставини та перевірка доказами.

Отже, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09.03.2006 року №159, вирішено оформити право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення, ТОВ Міське бюро технічної інвентаризації видало на імя ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру від 07.04.2006 року.

Ще до цього, ПМП Совр, на імя ОСОБА_2 видало довідку №86 члену будівельного кооперативу про техніко економічні показники квартири, змістом якої стверджено що відповідач проживає у спірній квартирі, яка складається з двох кімнат житловою площею 30, 1 кв.м., загальною 50, 5 кв.м, повністю сплачений пайовий внесок за квартиру і балансова варість квартири становить 590 гривень. Будинок здано в експлуатацію в 1993 році. Довідку видано для оформлення права власності.

Судом також встановлено, що сторони справи уклали шлюб 12.01.1990 року, зареєстрований відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому, актовий запис 13.

03.12.2018 року означений шлюб було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Отже Суд костантує, що спірну квартиру було дійсно придбано під час перебування сторін справи в шлюбі, і цієї обставини не заперечив відповідач.

Означено вище, відповідач заперечив позов. Пояснив суду, що квартиру було набуто сторонами в шлюбі, однак шляхом вступу відповідачки в житлово будівельний кооператив, і сплату пайового внеску за спірну квартиру відповідач здійснювала власними, та позиченими нею коштами.

Конкретніше стверджує, що в 1980 році ОСОБА_2 була зарахована в члени ЖБК, з моменту вступу до кооперативу відкладала на ощадну книжку частину заробітної плати, з початку 1990 року почала здійснювати пайові внески в ЖБК - з 12.01.1990 року до 21.04.1994 року вносила пайові внески на виплату кооперативиної квартири і сплатила всю суму 11240 карбованців.

При цьому виплату внесків здійснювала за особисті кошти- частину заробітна плата, а частину позичених.

Висновки Суду.

З метою доказування набуття спірної квартири відповідачем в порядку членства та сплати пайових внесків ЖБК, Суд приймає наданий позивачем письмовий доказ - довідку ПМП Совр №86 члену будівельного кооперативу про техніко економічні показники квартири, змістом якої стверджено що відповідач проживає у спірній квартирі, яка складається з двох кімнат житловою площею 30, 1 кв.м., загальною 50, 5 кв.м, повністю сплачений пайовий внесок за квартиру і балансова варість квартири становить 590 гривень. Будинок здано в експлуатацію в 1993 році. Довідку видано для оформлення права власності

Окрім цього відповідач будучи особисто присутнім в судовому засіданні 07.10.2019 року визнав ту обставину, що пайові внески відповідачем, як членом ЖБК, за спірну квартиру вносилися під час перебування сторін справи в шлюбі з 12.01.1990 року до 21.04.1994 року, отже ця обставина доказування не потребує.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чиного на час набуття майна (повної сплати внеску в 1994 році), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

В пункті 6 постанови, Пленум Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`ясненив, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Таким чином, Суд приходить до обґрунтованого переконання про те, що сторонам на праві власності належить по 1/2 ідеальній частини спірної квартири, оскільки пай за квартиру внесений одним подружжя в ЖБК в період сумісного проживання і за рахунок спільних коштів, в тому згідно з приписами ст. 28 КпШС, а також ст.70 СК України частки сторін у спільній сумісній власності є рівними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові в справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018р встановивши презумпцію спільності права власності подружжя на майно набуте під час шлюбу навіть після розлучення, зробила наступний правовий висновок - «…Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.»

Отже заперечуючи позов, саме на відповідача ОСОБА_2 покладається обов`язок доказування придбання квартири за особисті кошти, і, як наслідок, належності відповідачу квартири на справі особистої приватної власності.

Суд наголошує, що за правилами ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

В випадку ОСОБА_2 у відзиві на позов.

У визначений судом, в ухвалі про відкриття провадження, строк, відповідач не надав суду мотивного відзиву на позов, незважаючи навіть на ту обставину, що підготовче судове засідання відкладалося за копотанням відповідача та його представника, й з другої спроби було проведене за відсутності відповідача, котрий будучи належним чином повідомленим про час проведення підготовчого засідання, не зявився і не повідомив суд про причину неявки.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч.8 ст. 178 ЦПК України). Окрім цього за приписами ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 183 ЦПК України).

Стороною відповідача в установлений судом строк, відзиву на позовов з доказами, на підтвердження викладених у відзиві обставин, Суду не надано.

Загалом Суд критично оцінює надані стороною відповідача пояснення, що сплату пайових внесків було здійснено в період з 12.01.1990 року по 21.04.1994 року за рахунок власних коштів відповідача - заробтної плати та позики, оскільки навіть припустивши, що дійсно мала місце означена обставина, проте кошти булло внесено відповідачкою в шлюбі з позивачем, а заробітна плата та позика також є спільними сумісними коштами подружжя, і не можуть вважатися особистим майном когось з них.

Із згаданої вище довідки ПМП Совр, не вбачається за які саме кошти здійснювалася така виплата вартості паю члена ЖБК, за особисті кошти ОСОБА_2 або за спільні сумісні із ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, керуючись ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст.. 22 КпШС, ст.. 392 ЦК України, ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власносі на Ѕ ідеальну частку квартиру АДРЕСА_1 .

Стянути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3640, 46 гривень сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_2

Головуючий суддяВ. М. Братасюк