Справа № 185/4362/18
Провадження № 2/185/440/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Бондаренко В.М.,
за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,
представника позивача: ОСОБА_1,
(участь у режимі відеоконференції)
представника відповідача: ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу, в якому просило застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості повернутого позивачу обєкту лізингу авто VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № XW8ZZZ61ZDG060830, двигун № НОМЕР_1, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_2 у порівнянні з визначеною його вартістю на момент укладення договору про фінансовий лізинг № 00008392 від 29.08.2013 року в сумі 174 392,36 грн, який визнано нікчемним.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 29.08.2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008392 відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у користування обєкт лізингу, вартість якого становить 147 075,35 грн., що еквівалентно 18 086,00 доларів США, а саме, транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № XW8ZZZ61ZDG060830, двигун № НОМЕР_1, рік випуску 2013, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до умов договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.12.2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00008392 від 29.08.2013 року відмовлено, а постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 року зазначене рішення залишено без змін.
Крім того, постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.02.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50057515 про повернення обєкту фінансового лізингу транспортного засобу марки VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № XW8ZZZ61ZDG060830, двигун № НОМЕР_1, рік випуску 2013 рок, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 від ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Лізинг Україна на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 25.01.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 45 про зобовязання повернути вищезазначений транспортний засіб та постановою державного виконавця від 28.07.2016 року зазначене виконавче провадження було закінчено, у звязку з фактичним виконанням.
Отже вартість повернутого позивачу обєкту лізингу в порівнянні з визначеною його вартістю на момент укладення договору зменшилась на 6 659,04 дол. США, що еквівалентно 174 992,36 грн, яку необхідно стягнути з відповідача.
Крім того, позивачем понесені судові витрати по справі, а саме, сплачений судовий збір у розмірі 2 615,89 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена для розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Не погодившись з позовом, в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву до змісту якого, остання просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що між сторонами по справі не існувало правовідносин з приводу повернення обєкту лізингу в натурі, а обєкт лізингу транспортний засіб примусово був повернутий позивачу державним виконавцем на підставі виконавчого напису нотаріуса, у звязку з наявною заборгованістю за договором лізингу, тобто позивач скористався вже своїм порушеним правом та отримав автомобіль, який був предметом договору про фінансовий лізинг № 00008392 від 29.08.2013 року. Крім того відповідно до поданої заяви від 21.11.2018 року просила застосувати строк позовної давності.
Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.
За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону,що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,29.08.2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008392 відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_3 у користування обєкт лізингу, вартість якого становить 147 075,35 грн., що еквівалентно 18 086,00 доларів США, а саме, транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № XW8ZZZ61ZDG060830, двигун № НОМЕР_1, рік випуску 2013, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до умов договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору.
На виконання умов договору лізингодавець передав лізингоодержувачу транспортний засібмарки VW Polo Sedan, а остання здійснювала лізингові платежі до 16 серпня 2015 року.
Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 25.01.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 45 про зобовязання повернути вищезазначений транспортний засіб, за договором про фінансовий лізинг № 00008392 укладений 29.08.2013 року утворилась заборгованість з 16.08.2015 року по 16.10.2015 року у розмірі 18 475, 09 грн.
Відповідно до п. 13.6 Договору про фінансовий лізинг № 00008392 укладений 29.08.2013 року між сторонами по справі, якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, вона матиме право на вилучення обєкту лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.
Скориставшись своїм правом, позивач звернувся до державного виконавця з приводу повернення обєкту лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку.
Так, постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.02.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50057515 про повернення обєкту фінансового лізингу транспортного засобу марки VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № XW8ZZZ61ZDG060830, двигун № НОМЕР_1, рік випуску 2013 рок, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 від ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Лізинг Україна на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 25.01.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 45 про зобовязання повернути вищезазначений транспортний засіб.
Постановою державного виконавця від 28.07.2016 року вищезазначене виконавче провадження було закінчено, у звязку з фактичним виконанням.
Отже між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.
Крім того рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.12.2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00008392 від 29.08.2013 року було відмовлено з тих підстав, що сторонами при укладенні договору не були додержанні вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, а тому такий договір є нікчемний та не створює правових наслідків, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 року зазначене рішення залишено без змін.
Закон України «Про фінансовий лізинг» (далі Закон) визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно статті 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Статтею 6 Закону передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі, істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Отже договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди ( найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.
Частинами першою та третьою ст.760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.
Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 5 ЦК України.
Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину.
Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.
Відповідно до абз. 3, 5 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Згідно п. 10 наведеної Постанови Пленуму, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Правовим висновком Верховного суду України, викладеним у Постанові від 29 березня 2017 у справі за №6-104цс 16, також встановлено, що реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України), застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.
Судом встановлено, що Товариство одержало обєкт лізингу автомобіль VW Polo Sedan 1.6 I benzin, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ще до встановлення судом нікчемності договору, тобто обєкт лізингу повернено Товариству в належному стані, що зокрема підтверджується актом опису та арешту майна від 28.07.2016 року, актом прийому-передачі від 28.07.2016 року.
Оскільки позивач отримав від відповідача автомобіль, а також отримував і грошові кошти сплачені відповідачем за користування транспортним засобом до 16 серпня 2015 року, то приходжу до висновку щодо відсутності правових підстав у розумінні положень ст. 216 ЦК України про відшкодування позивачеві різниці у вартості автомобіля між його вартістю під час придбання та його вартістю після користування відповідачем, оскільки відшкодування у зв'язку зі зменшенням вартості предмета лізингу на чому наполягає позивач, законодавством не передбачено.
З огляду на викладене вважаю, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу слід відмовити у повному обсязі.
У звязку з відмовою позивачеві у задоволенні позову по суті позовних вимог, суд не дає оцінку доводам відповідача про застосування строків позовної давності, передбачених законом при зверненні до суду відповідно до поданої заяви, як самостійної підстави для відмови у позові.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу, - відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя В.М. Бондаренко