Провадження №2/760/604/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря - Ковальської К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дану квартиру позивач придбала за договором купівлі-продажу від 18.08.2016 .
Позивач зазначила, що попередній власник ОСОБА_4 разом з іншими членам своєї сім'ї виїхали з квартири та були зняті з реєстраційного обліку, проте ОСОБА_2 - онук власника, та ОСОБА_3 - зять власника, до цього часу не знялися з реєстраційного обліку, що підтверджується листом № 108-27/4248жс від 25.09.2017 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних.
Пояснила, що у квартирі відповідачі фактично не проживають з моменту її купівлі-продажу, їх місце знаходження позивачу не відоме, але пояснила, що з їх слів вони збиралися зареєструватися за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання від 17.09.2016, проте, до цього часу зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.
У зв'язку з наведеним вище, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити.
Позивач в судове засідання не з'явилася, від позивача надійшла до суду заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судова повістка, що направлялася на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Від третьої особи до суду надійшло пояснення в якому вказано, що відповідно до законодавства України Відділ з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб це структурний підрозділ Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, тобто не є самостійним структурним підрозділом з правом юридичної особи, тому не може бути стороною в справі, і тому, враховуючи викладене вище, просили розглядати справу без участі представника Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та ухвалити законне та обґрунтоване рішення по справі.
Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Красовським О.О., за реєстровим № 1268, ОСОБА_1, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Так, згідно листа № 108-27/4248жс від 25.09.2017 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Крім того, в матеріалах справи міститься Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.11.2018, складений мешканцями будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та затверджений печаткою Житлово-будівельного кооперативу «Гідроприлад-1», яким підтверджується, що ОСОБА_2 починаючи з 30.09.2016 не проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування квартирою.
За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалися, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Що стосується вимоги позивача зняти відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, суд зазначає наступне.
Відповідно до встановленого ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі рішення суду, в тому числі, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстраційного обліку за його адресою цієї особи не потребується.
А тому, рішення суду щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.
З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 274-289, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: