23.09.2019 Справа № 756/9330/19
Справа № 756/9330/19
Провадження 2/756/4952/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.09.2012 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачці кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна ".

Станом на 31.05.2019 року ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

Оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, ПАТ «КБ «Приватбанк» просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 73 410 грн.54 коп. заборгованості.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників процессу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 07.09.2012 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позивачем видано відповідачці кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 3,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 12-37).

З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 31.05.2019 року вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає - 73 410 грн. 54 коп., з яких 612 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом, 64 025 грн. 81 коп. нараховані відсотки за користування кредитом, 4 800 грн. 00 коп. нарахована пеня, 3 971 грн. 93 коп. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 8-11).

За змістом ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості за договором, укладеним між АТ «КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 здійснено 04.07.2014 року у сумі 39 грн. 99 коп.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки 15.07.2019 року, тобто після спливу встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

При цьому, судом не приймаються посилання представника позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, в тому числі щодо визначеного в них строку позовної давності, оскільки їх не можна вважати складовою укладеного між ними кредитного договору, так як вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» з підстав пропуску строку позовної давності.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 256, 258, 267, 526, 527, 530, 549, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя