Дата документу 16.10.2019 Справа № 554/6159/19
Провадження № 2/554/2189/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16.10.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сорока Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем до 14.04.2014 року. Протягом фактичних шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З квітня 2014 року спільне проживання було припинено. За рішенням суду від 04.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі на кожну дитину по 800 грн. щомісяця, починаючи з 03.02.2014 року і до досягнення повноліття. Вказує, що такий розмір аліментів був значно менший, ніж встановлений законодавством у відповідні роки мінімум для їх утримання і забезпечення їм мінімальних умов існування та розвитку, через що весь тягар утримання двох неповнолітніх дітей було покладено саме на позивача, а відповідач у свою чергу обмежився сплатою аліментів в сумі 1600 грн. щомісяця. При цьому, сплачених аліментів на доньок не вистачало для покриття необхідних потреб, а й для повноцінного їх утримання, тож за останні 3 роки позивачем були понесені значні додаткові витрати. Тому позивач вважає, що батько дітей ОСОБА_2 повинен брати участь в оплаті всіх додаткових витрат, понесених на момент подачі позову та щомісячно у майбутньому періоді за рішенням суду. Так, обґрунтовуючи розмір додаткових витрат на утримання дітей, понесених в період з 2017 року по червень 2019 року, вказує, що з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів потреби дітей значно зросли, також зросли витрати на комунальні послуги, харчування, одяг, канцелярські товари, додаткові витрати до школи, на ліки, участь у гуртках, профілактичний та літній відпочинок тощо. Донька ОСОБА_5 відвідує заняття з малювання в Освітньому центрі «Острів знань», сума витрат на навчання за останні 3 роки складає 10080 грн. Старша донька ОСОБА_6 у 2017 році розпочала навчання в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки для здобуття кваліфікації молодшого спеціаліста, вартість навчання за 3 роки складає 24090 грн. Разом із цим, донька ОСОБА_6 є інвалідом дитинства та з 2007 року перебуває на обліку в Полтавському психоневрологічному диспансері і потребує постійного лікування, занять з логопедом, психологом, а також постійного додаткового обстеження та лікування. Дочка ОСОБА_5 також має захворювання. З цією метою позивачем придбавались путівки для оздоровлення дітей, оплачено санаторно-курортне лікування, придбано абонемент до басейну для поліпшення опорно-рухового апарату дівчаток, та вказані витрати на оздоровлення за 3 роки склали суму в розмірі 29739,10 грн. Жодної допомоги у вихованні, догляді, витратах на лікування, оздоровлення дітей, а також навчання в школі, купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя тощо відповідач не надає, на звернення позивача щодо розподілу витрат не реагує. Крім того, на харчування дівчаток за 2016 рік позивачем витрачено 16294,10 грн., за 2017 рік 40258,54 грн., за 2018 рік та початок 2019 року 92349,66 грн., і відповідач лише частково компенсує такі витрати. На предмети спільного користування (товари для розвитку, екскурсії, розважальні заходи, книги, ігри, канцелярські товари та інше) за вказаний період витрачено ще 32638,97 грн. Також значні кошти витрачені на необхідні меблі, облаштування житла та комунальні послуги (8037,33 грн.), а тому більша частина аліментів, а саме 998 грн. із розрахунку на обох дітей, йшла на покриття послуг, необхідних для забезпечення необхідних комфортних умов існування дітей. Вартість частини придбаної одежі та взуття за період з 2015-2019 років складає 72377,62 грн. Отже, загальна сума додатково сплачених позивачем коштів на утримання дітей складає близько 309798,34 грн., тобто, відповідачем ОСОБА_2 підлягає компенсації 1/2 частина від цієї суми 154899,17 грн. (за виключенням отриманих аліментів та соціальної допомоги) разово за понесені додаткові витрати за минулі 3 роки та 6 місяців. Відповідач за своїм майновим та фінансовим становищем, має змогу надавати вказану допомогу, але фактично відмовляється та ухиляється від її надання в добровільному порядку. Позивач стверджує, що незалежно від того, що доньки проживають з нею, відповідач не може бути позбавлений обов`язку належного їх утримання та участі в додаткових витратах. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, просить стягнути з ОСОБА_2 компенсацію додаткових витрат, понесених на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 2015 червень 2019 року в розмірі 154899,17 грн. разово як компенсацію витрат після їх фактичного понесення; стягувати з ОСОБА_2 розмір щомісячних додаткових виплат на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1567,25 грн. щомісяця як для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; стягувати з ОСОБА_2 розмір щомісячних додаткових виплат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інваліда з дитинства), у розмірі 1432,50 грн. щомісяця до дати закінчення навчання 30.06.2020 року; стягнути з ОСОБА_2 витрати, понесені на оплату правової допомоги за послуги адвоката в розмірі 10725 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.275).

16 жовтня 2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с306-307).

Відповідач з позовом не погодився, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про таке. 04.06.2014 року згідно з рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочок в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. Разом із тим, 06.06.2019 року за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави задоволено частково позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів до 1200 грн. щомісячно на кожну з дочок. Вказане рішення також не оскаржувалось сторонами, що вказує на їхню згоду з ним. На цій підставі вважає вимоги позивача щодо витрат як недоотримана сума аліментів та додаткові витрати задоволенню не підлягають, як і витрати на навчання доньки. Крім того, не може бути задоволена вимога щодо стягнення витрат, понесених на оплату послуг адвоката за відсутністю доказів таких витрат. На думку відповідача, аліменти, які ним сплачуються згідно з рішенням суду, а також власні кошти позивача, які в сумі повинні становити прожитковий мінімум для дочок, є достатніми для задоволення їх основних соціальних і культурних потреб. Надані позивачем докази понесених витрат носять вибірковий характер та стосуються товарів й послуг, що повинні покриватися за рахунок аліментів у частині, яка стосується саме дітей, а тому ніяким чином не відносяться до додаткових витрат. Натомість, не всі вказані витрати понесені позивачем саме в інтересах дітей, зокрема, що стосується витрат на продукти харчування, товари, послуги та комунальні платежі, які неможливо ідентифікувати із загальної суми на кожного з дітей та позивача. При цьому, вказує на не співмірність потреб та витрат вказаних осіб. Також зазначає, що ст..185 СК України законодавець зобов`язує платника аліментів брати участь у додаткових витратах на дитину лише за умови, що вони викликані особливими обставинами та мають істотне значення, проте доказів таких обставин позивачем не надано. Вказує, що майновий стан позивача дозволяє їй без обмежень брати повноцінну участь у забезпеченні дітей. Крім того, підтверджений факт виплати позивачу соціальної допомоги на доньку ОСОБА_7 за період з 2007 року до 2017 року, в середньому 1325 грн. на місяць. Враховуючи зазначене, а також доводи, викладені у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову (а.с.283-286).

Позивач ОСОБА_1 надала до суду відповідь на відзив відповідача, який вважає таким, що не може бути взятий судом до уваги з таких причин. Так, при розрахунках додаткових витрат позивач правомірно виходив із розміру аліментів 800 грн., оскільки рішення, яким збільшено розмір аліментів, на момент звернення до суду з цим позовом, ще не набрало законної сили, та відповідач сплачував аліменти саме у зазначеному розмірі. Крім того, згадане рішення, на думку позивача, не має відношення до даної справи, оскільки даний позов стосується питання відшкодування додаткових витрат на дітей, у яких відповідач зобов`язаний брати участь. Зазначає, що як мати позивач самостійно займається не тільки вихованням доньок, а й повністю сплачує всі додаткові витрати на дітей, які пов`язані з розвитком їх здібностей, оздоровленням, навчанням тощо. Щодо цих обставин надані всі необхідні докази, а тому твердження відповідача в цій частині є надуманими і не відповідають дійсності. Небажання відповідача сплачувати додаткові витрати на своїх дітей не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в силу положень ст..185 СК України. Крім того, позивачем надані всі необхідні докази, які підтверджують оплату послуг адвоката по даній справі. Отже, на переконання позивача, відзив на позовну заяву не ґрунтується на нормах матеріального права (а.с.288-292).

У письмових запереченнях на відповідь позивача щодо поданого відзиву ОСОБА_2 зазначив про незгоду з правовою позицією позивача щодо визначення витрат, які віднесені законом до додаткових витрат на дітей, а також про відсутність обставин, які б стосувались предмету спору, тощо (а.с.297-298).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 14.04.2014 року, та за час спільного проживання у них народилися діти дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Батьками дітей є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджено записом у відповідних свідоцтвах про народження (а.с.22, 23).

Як вбачається з копії довідки №2897 від 05.08.2014 року, виданої КП «ЖЕО №2», встановлено, що місце реєстрації позивача ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).

Позивач ОСОБА_1 , зазначаючи про відсутність з боку ОСОБА_2 достатньої матеріальної допомоги звернулась до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст.185 СК України.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст.7 СК України.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано (ст.141 СК України).

У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі на кожну дитину по 800 грн. щомісяця , починаючи стягнення з 03.02.2014 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.20-21).

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд зазначає про таке.

Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Так, позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог надано документи про здійснені нею додаткові витрати на дітей за період протягом 2015 року червень 2019 року на загальну суму 309798,34 грн., а саме копії товарних чеків, фіскальних чеків та квитанцій тощо (а.с.44, 52-268) на здійснення оплат різного характеру, стверджуючи, що останні спрямовані для задоволення потреб дітей, у зв`язку з чим просить стягнути з позивача разово за минулий період 154899,17 грн., що складає 1/2 розміру витрат за виключенням отриманих аліментів та соціальної допомоги (а.с.42-43, 44).

В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру №01-40/535/03 від 21.02.2018 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом дитинства з 2007 року, перебуває на диспансерному обліку, потребує постійного підтримуючого лікування, занять з логопедом, психологом (а.с.46).

Відповідно до копії рішення №05-05/26 від 08.02.2018 року дитина зарахована на реабілітацію до Міського центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів та має індивідуальну програму реабілітації, яка затверджена 26.01.2018 року (а.с.47, 48-49).

Крім того, згідно з консультативним висновком спеціаліста від 22.02.2017 року у ОСОБА_3 діагностовано ОСОБА_8 пієлонефрит, активна стадія та показано лікування та обстеження в умовах неврологічного відділення, надано рецепти, придбано медикаменти для лікування і т.п. (а.с.148, 149, 150, 152-155).

Згідно з довідками поліклінічного відділення №2 Дитячої міської клінічної лікарні від 12.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 проходила курси лікування в кабінеті охорони зору (а.с.152-155).

В той же час, на підставі договору про підготовку молодшого спеціаліста ОСОБА_3 навчається в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки на платній основі, загальна вартість навчання, з урахуванням додаткової угоди від 01.03.2018 року, складає 24090,00 грн. (а.с.50, 51, 52-55).

Як вбачається з наданих позивачем медичних документів, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також мала проблеми зі здоров`ям та потребувала лікування у згаданий період часу.

Згідно з копією довідки Полтавського обласного санаторію для дітей з порушенням опорно-рухового апарату Матляк Ю.О. з 08.01.2015 року по 24.02.2015 року та з 03.03.2015 року по 20.03.2015 року перебувала на лікуванні з приводу ідіопатичного С-правобічного сколіозу поперекового відділу І ст., компенсована форма (а.с.41).

Разом із цим, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №7216 Дитячої міської клінічної лікарні м.Полтави вона була госпіталізована та перебувала на лікуванні з 29.07.2017 року по 07.08.2017 року (а.с.179-184).

У зв`язку з наведеними обставинами, станом здоров`я та лікуванням дітей позивачем протягом 2015-2017 років було витрачено кошти на ліки та медичне обстеження, придбання різних медичних засобів (а.с.143, 144, 161, 166 зворотній бік, 253-263), а також на оздоровлення, що в сумі складає 29739,10 грн., половину з яких позивач просить стягнути з відповідача.

Так, у 2017 році позивачем придбані дитячі путівки на 14 днів з 14.08.2017 року по 27.08.2017 року для оздоровлення дівчат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України, та їх вартість складала 3570,56 грн. та 3648,54 грн. відповідно (а.с.44, 128-131, 132-135).

У 2018 році були придбані путівки до санаторію в ТОВ «Аестівум» на 3-х чоловік терміном на 11 днів з 20.04.2018 року по 30.04.2018 року, загальна вартість путівки 10120,00 грн. (а.с.137, 138, 139, 140).

Разом із тим, у 2016 році в період з 25.06 по 15.07 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували на оздоровленні (відпочинку) у позаміському закладі оздоровлення та відпочинку «Орлятко», вартість путівки 4200,00 грн. (а.с.159, 163).

З матеріалів справи також вбачається, що дитина ОСОБА_9 відвідує заняття з малювання в Арт-студії Освітнього центру «Острів знань» у зв`язку з чим позивач сплачує 280 грн. за місяць (а.с.45). За підрахунками позивача, вартість занять за останні три роки становить 10080,00 грн. (а.с.166, 168-171, 188-189).

З наведених вище норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов`язки батьків і дітей, випливає обов`язок відповідача утримувати своїх дітей до досягнення повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом, а також нести додаткові витрати на утримання дітей, у зв`язку з їх хворобами.

Так, судом установлено, що діти періодично хворіють, перебувають на диспансерному та клінічному обліку, зокрема, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, а тому потребує постійних витрат на лікування та оздоровлення. Відповідач жодної участі у таких витратах, які понесла позивач, на себе в добровільному порядку не бере, належних доказів на спростування даних обставин суду також не представив. Таким чином, позовні вимоги у частині додаткових витрат на лікування та оздоровлення дітей знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Водночас, згадані витрати позивачем включені до загальної суми 29739,10 грн., до якої також входять витрати на утримання дітей, а тому наведені вимоги є обгрунтованими в сумі 7219,10 грн. (3648,54+3570,56).

При цьому, суд бере до уваги, що відповідач має задовільний стан здоров`я, постійне місце роботи та сталий дохід, майно на праві власності, грошові кошти на рахунках, заощадження (а.с.25-40) та ін., а отже, має реальну можливість надавати матеріальну допомогу своїм дітям, водночас, інших дітей та утриманців, а також стягнень за виконавчими документами не має, та доказів протилежного суду не надано.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить також стягнути, як додаткові, витрати дітей на харчування за 2015-2019 роки, у зв`язку з чим позивач понесла певні матеріальні витрати, серед яких за 2016 рік 16294,10 грн., за 2017 рік 40258,54 грн., за 2018 рік та початок 2019 року - 92349,66 грн. (а.с.57-127). Суд вважає, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових, оскільки вони враховані при визначенні розміру аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.185 СК України, витрати на відпочинок (заклад «Орлятко») та дозвілля, інші витрати (а.с.159, 163, 264-268, 294-295), не можуть бути віднесені до додаткових витрат, оскільки вони не викликані особливими обставинами.

Витрати на відвідування басейну у спортивному фітнес-клубі «Sport Life» обома дітьми у загальному розмірі 12400 грн. (а.с.265-268, 294-295), на думку суду, не є додатковими витратами, так як позивачем не доведено, що зазначені зайняття направлені саме на розвиток конкретних здібностей дітей чи у зв`язку з певними хворобами, тобто, викликані особливими обставинами. Разом із тим, не вбачається будь-якої рекомендації щодо відвідування басейну для фізичної реабілітації в індивідуальній програмі для ОСОБА_3 (а.с.48-49).

З наведених вище підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині витрат на оплату комунальних послуг у сумі 24090,00 грн., а також через неможливість обрахування конкретного розміру таких витрат на кожну з дітей за фактично отримані ними послуги, які, крім того, покриваються за рахунок сплати аліментів (а.с.136, 190-252).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення понесених витрат на одяг та взуття для дітей у сумі 72377,62 грн. (а.с.145-147, 156-158, 162, 164-166, 172, 174-178), судом враховується, що такі витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні норм ст.185 СК України, є витратами на їх утримання, а тому у задоволенні позову в даній частині слід відмовити.

Щодо витрат на екскурсії, туристичні тури та розважальні заходи, ігри, товари для розвитку та канцелярське приладдя, книги та інше в розмірі 32638,97 грн. (а.с.173, 185, 186, 264) суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю належними та допустимими доказами у визначеній сумі, а також з огляду на те, що оплата переважної більшості з наведених товарів та послуг спільного користування не є додатковими витратами. Крім того, додаткові освітні послуги в межах навчання у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки (а.с.50-51), відвідування школи мистецтв (а.с.188-189) малювання тощо, суд також не може прийняти за додаткові витрати в розумінні вимог ст.185 СК України.

Вирішуючи позовні вимоги в частині фінансування наперед додаткових витрат на лікування та фізичний розвиток дітей, а саме: у розмірі 1567,25 грн. на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 щомісяця до досягнення нею повноліття, та у розмірі 1432,50 грн. на утримання ОСОБА_3 щомісяця до дати закінчення нею навчання 30.06.2020 року, суд враховує таке.

Частиною 2 ст.185 СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених норм позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів фінансування наперед додаткових витрат на лікування дітей та їх фізичний розвиток у наведених вище розмірах щомісяця до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття, а ОСОБА_3 до закінчення навчання, зокрема, не наведено, з яких міркувань виходив позивач при визначенні їх розміру та не надано відповідного розрахунку і його документального підтвердження, а тому позов у даній частині також не підлягає задоволенню.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Як було встановлено, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають захворювання, на підтвердження додаткових витрат позивач надала квитанції на суму 3648,54 грн. на лікування та оздоровлення ОСОБА_3 , та 3570,56 грн. щодо ОСОБА_4 , а також оздоровлення у санаторії обох дітей в розмірі 10120,00 грн. За таких підстав, необхідно стягнути з відповідача 1/2 вартості вказаних витрат на лікування та оздоровлення кожної з дітей.

Щодо інших витрат позивача суд дійшов до висновку, що вони не пов`язані з особливими обставинами та фактично є витратами на утримання дітей.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182, 185 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дітей у розмірі 12339,55 грн., які є обґрунтованими та підтвердженими під час розгляду справи.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення на її користь витрат на правову допомогу за оплату послуг адвоката.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи втрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що на виконання вимог ст.134 ЦПК України разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, який складається із витрат на правову допомогу та послуг адвоката по договору про надання юридичних послуг №09/18 ЛБГ від 04.09.2018 року у сумі 10725,00 грн. (а.с.269), копії довідки та квитанції про сплату послуг адвоката на суму 8500,00 грн. (а.с.271, 272).

Отже, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 856,36 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2 12, 13, 81, 89, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст. 3, 141, 150, 180, 182, 185 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Пустомити Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 компенсацію додаткових витрат понесених на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 2015- червень 2018 року в розмірі 12339,55 грн. разово.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Пустомити Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги за послуги адвоката у розмірі 856,36 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Пустомити Пустомитівського району Львівської області до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 к.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості про сторін:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

2.Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомо.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Суддя В.М.Бугрій