Провадження № 22-ц/812/404/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 березня 2019 року м. Миколаїв

справа № 489/5656/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

секретар судового засідання Цуркан І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 27 грудня 2018 року під головуванням судді Рум'янцевої Н.О. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Міського комунального підприємства (далі - МКП) «Миколаївводоканал» про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивачка зазначала, що вона є абонентом МКП «Миколаївводоканал» та отримувала субсидію за послуги з водопостачання та водовідведення. Однак, з 1 травня 2018 року Управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району м. Миколаєва їй було відмовлено в призначенні субсидії у зв'язку із тим, що вона має борг перед МКП «Миколаївводоканал» в розмірі 133 грн. 01 коп. В подальшому, вона отримала рахунок-повідомлення, за яким відповідачем нараховано заборгованність станом на 1 вересня 2018 року в розмірі 177 грн. 72 коп.

Посилаючись на те, що відповідачем неправомірно нарахована вказана сума боргу, ОСОБА_1 просила суд зобов'язати МКП «Миколаївводоканал» скасувати та списати з її особового рахунку заборгованість в сумі 133,01 грн., а також в сумі 177,72 грн. (станом на 1 вересня 2018 року), як таку, що нарахована неправомірно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не доведено порушення її прав відповідачем щодо нарахування заборгованості за надані послуги, що стало підставою для припинення надання субсидії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне дослідження доказів та їх неналежну оцінку, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оплата вартості послуги водопостачання проводилася позивачкою в терміни та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 6 серпня 2014 року. А відповідач в свою чергу не вчасно проводив розрахунки на повернення субсидій та зроблені відповідачем розрахунки заборгованості не відповідають чинному законодавству.

На вказану апеляційну скаргу від МКП «Миколаївводоканал» надійшов відзив, в якому відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до повідомлення Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 4 липня 2017 року, ОСОБА_1 було призначено житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2017 року по квітень 2018 року включно (а.с. 37).

Водночас, за повідомленням зазначеного Управління від 11 липня 2018 року, нарахування раніше призначеної ОСОБА_1 субсидії припинено з травня 2018 року з підстав наявної заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги перед МКП «Миколаївводоканал» в розмірі 133 грн. 01 коп. (а.с. 6)

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на відсутність вказаного боргу, зазначаючи про те, що вона в спірний період використовувала послуги водопостачання в меншому обсязі.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що у зв'язку із тим, що позивачкою не виконувалось зобов'язання по щомісячній та повній оплаті обов'язкової частки платежу, виникла заборгованість в розмірі 133 грн. 01 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надана інформація про призначену їй щомісячну субсидію, про щомісячну обов'язкову частку платежу в межах соціальних нормативів, а також не надано акт-звірки показників приладу обліку водопостачання, що б підтвердило вірні покази лічильника, та квитанцій про оплату відповідних житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачка не виконувала зобов'язання по щомісячній та повній оплаті обов'язкової частки платежу, у зв'язку із чим утворилась заборгованість.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

За статтею 7 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно пункту 4 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин: травень 2017 року - квітень 2018 року (далі - Положення), субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов'язкового відсотка платежу.

Пунктом 15 цього Положення передбачено, що громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов'язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії <...> Сума субсидії, яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, зараховується підприємством - виробником/виконавцем як оплата послуг, у тому числі обов'язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди. Підприємство - виробник/виконавець послуги зобов'язане зазначати суму переплати за послугу у платіжних документах одержувачам субсидії.

Після закінчення опалювального сезону невикористана сума субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги <…> постачання холодної та гарячої води і водовідведення <…> повертається підприємством - виробником/виконавцем такої послуги до бюджету в повному обсязі на підставі акту розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидії.

Згідно пункту 2 Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 534, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин: травень 2017 року - квітень 2018 року (далі - Порядок), розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виробниками/виконавцями послуг з <…> постачання холодної та гарячої води і водовідведення <…> станом на 1 травня нового неопалювального сезону за особовим рахунком споживача - громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний сезон, що закінчився.

Отже, виходячи із системного аналізу зазначених нормативних актів, громадяни, яким призначено субсидію, зобов'язані сплачувати обов'язкову частку платежу по відповідній послузі.

Особливо це стосується першого місяця отримання субсидії, враховуючи те, що правило, передбачене пунктом 15 Положення, щодо зарахування суми субсидії, яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, як оплати послуг, у тому числі обов'язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди, не буде застосовуватись в перший місяць, оскільки по закінченні періоду надання субсидії невикористані суми субсидії повертаються до бюджету, а тому списуються з рахунків споживачів.

В наступні місяці, в разі економії споживання послуг, обов'язкова частка платежу може погашатись за рахунок переплат за попередній місяць, а тому може не сплачуватись.

Із матеріалів справи вбачається, що першим спірним періодом користування позивачкою послугою з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, є травень 2017 року - квітень 2018 року включно.

За розрахунком відповідача, наданого в суді апеляційної інстанції, станом на 1 травня 2017 року у позивачки відсутня заборгованість за отриманні послуги водопостачання та водовідведення, а також, з урахуванням оплати та розміру невикористаної субсидії, існувала переплата в сумі 26 грн. 28 коп.

Як видно з повідомлень про призначення ОСОБА_1 субсидій на житлово-комунальні послуги, в спірний період розмір субсидії за послуги МКП «Миколаївводоканал» в межах норми споживання (4,0 куб.м.) складав:

-в травні-вересні 2017 року - 40,40 грн., розмір обов'язкового платежу - 23,10 грн.;

- в жовтні 2017 року розмір субсидії складав 53,21 грн., розмір обов'язкового платежу - 10,29 грн.;

-у листопаді 2017 року розмір субсидії складав 58,20 грн., розмір обов'язкового платежу - 5,30 грн.;

- у грудні 2017 року розмір субсидії складав 57,30 грн., розмір обов'язкового платежу - 5,30 грн.;

- з січня по березень 2018 року включно розмір субсидії складав 56,31 грн., розмір обов'язкового платежу - 5,32 грн.

В травні 2017 року за послуги водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 нараховано 63 грн. 50 коп., розмір субсидії складав 40 грн. 40 коп. Позивачка сплатила замість обов'язкової частки платежу, розмір якого складав 23 грн. 10 коп. лише 1 грн.

Між тим, враховуючи наявність переплати за попередній розрахунковий період (26 грн. 28 коп.), відповідачем зарахована частина цих коштів в рахунок оплати за травень місяць в розмірі 22 грн. 10 коп. Внаслідок цього, станом на 1 червня 2017 року переплата складала 4 грн. 18 коп., що правильно відображено в розрахунку відповідача.

В подальшому, вартість фактично спожитої позивачкою послуги була меншою розміру призначеної субсидії, а тому, відповідно до пункту 15 Положення, сума субсидії, яка не використана позивачкою внаслідок економії споживання послуг, мала зараховуватись відповідачем як оплата послуг, у тому числі обов'язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди.

Як вбачається з розрахунку МКП «Миколаївводоканал», такі дії правильно проводились відповідачем до грудня 2017 року включно, в зв'язку з чим, розмір переплати з урахуванням невикористаної субсидії станом на 1 січня 2018 року складав 177 грн. 31 коп.

Однак, станом на 31 грудня 2017 року відповідач провів розрахунок невикористаної субсидії, розмір якої склав 133 грн. 01 коп.

Вказаний розмір невикористаної субсидії відповідач списав з рахунку позивачки, що не відповідає вимогам пункту 2 Порядку, відповідно до якого розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться станом на 1 травня нового неопалювального сезону за особовим рахунком споживача, якому призначено субсидію на опалювальний сезон, що закінчився.

Отже, відповідачем неправомірно списано з рахунку позивачки станом на 1 січня 2018 року 133 грн. 01 коп.

Оскільки вказана сума не була врахована відповідачем в розрахунку заборгованості станом на 1 травня 2018 року, колегія суддів з розрахунком відповідача в цій частині не погоджується.

При визначені заборгованості станом на 1 травня 2018 року, колегія виходить з наступного.

Як вбачається з рахунків-повідомлень, квитанцій про оплату отриманих послуг, за період січень-квітень 2018 року позивачці нараховано за послуги водопостачання 157 грн. 03 коп., надано субсидії в розмірі 102 грн. 53 коп., а позивачкою оплачено послуг на суму 5 грн. Зазначене підтверджується також розрахунком відповідача.

Таким чином, враховуючи суму переплати станом на 1 січня 2018 року - 177 грн. 31 коп., а також розмір нарахованої послуги, наданої субсидії та оплати позивачки за цей період, розмір заборгованості складає: (157,03 - (177,31+102,53+5)) = - 127 грн. 81 коп.

Отже, на 1 травня 2018 року на рахунку позивачки існувала переплата в розмірі 127 грн. 81 коп.

Згідно положенням абзацу другого пункту 7 Порядку переплата за особовим рахунком одержувача субсидії (станом на 1 травня нового неопалювального сезону) зменшується на розраховану відповідно до пунктів 4 - 6 цього Порядку невикористану суму субсидії. При цьому не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії.

При цьому, розмір невикористаних сум субсидії станом на 1 травня 2018 року, розрахований за правилами пункту 4-1 Порядку, складає 78 грн. 51 коп. (473,24 - 394,73),

де, 473,24 - загальна сума нарахованої субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого постачання холодної води (гарячої води, водовідведення) за останній період отримання субсидії, гривень,

394,73 - загальна вартість спожитих послуг з централізованого постачання холодної води (гарячої води, водовідведення) за останній період отримання субсидії, гривень.

Отже, станом на 1 травня 2018 року переплата складала 49 грн. 30 коп. (127,81 - 78,51).

Враховуючи правову природу субсидії, яка нараховується на певний період часу та призначена для компенсації громадянам втрат на житлово-комунальні послуги саме в призначений період, колегія суддів вважає, що переплата, яка утворилась за рахунок сум нарахованої субсидії, може бути використана в повному обсязі для оплати отриманих споживачем послуг на наступний розрахунковий період, лише за умови призначення споживачу субсидії в такий період.

Якщо ж на наступний період субсидія не призначалась, відповідна переплата не враховується та має бути списана з рахунку споживача.

Водночас, переплата, яка утворилась за рахунок власних коштів споживача, сплачених в період отримання субсидії, може бути використана для оплати послуг на наступний розрахунковий період.

За такого, колегія суддів вважає, що оскільки вказаний розмір переплати утворився, в тому числі, за рахунок часткової щомісячної оплати позивачкою послуг (по 1-2 грн.) на загальну суму 15 грн. 28 коп., така сума не повинна списуватись з рахунку позивачки, та має бути зарахована на наступний розрахунковий період (з 1 травня 2018 року), оскільки позивачці в цей період не була призначена субсидія.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що станом на 1 травня 2018 року на рахунку позивачки заборгованості в розмірі 133 грн. 01 коп. не існувало, а тому таке нарахування відповідачем боргу є неправомірним.

Таким чином, вимоги позивачки про визнання неправомірним нарахування боргу станом на 1 травня 2018 року в розмірі 133 грн. 01 коп. підлягають задоволенню.

Визначаючи розмір заборгованність за період з 1 травня по серпень 2018 року включно, колегія виходить з наступного.

За період з 1 травня по 30 серпня 2018 року позивачці нараховано 174 грн. 91 коп. за надані послуги водопостачання та водовідведення. Позивачка оплатила за такі послуги 88 грн. 36 коп. Субсидія за цей період позивачці не надавалась.

Отже, з урахуванням переплати станом на 1 травня в розмірі 15 грн. 28 коп., розмір заборгованості станом на 1 вересня 2018 року складає 71 грн. 27 коп. (174,91 - (88,36 + 15,28).

Тому, відповідачем неправомірно нараховано борг за цей період на суму 106 грн. 45 коп. (177,72 - 71,27)

Таким чином, вимоги позивачки про визнання неправомірним нарахування боргу станом на 1 вересня 2018 року підлягають задоволенню частково на суму 106 грн. 45 коп.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув та помилково відмовив в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, рішення підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині вимог про визнання неправомірним нарахування відповідачем заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, станом на 1 травня 2018 року в розмірі 133 грн. 01 коп., а також станом на 1 вересня 2018 року в розмірі 106 грн. 45 коп.

При цьому колегія суддів виходить з того, що вимога визнати нарахування спірної заборгованості неправомірною, є ефективним та достатнім способом захисту порушеного права позивачки, а тому вимоги скасувати та списати з рахунку спірний розмір боргу, є зайвими.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, в тому числі, з урахуванням судових витрат на розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційний розгляд, в розмірі 1762 грн. (за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання апеляційної скарги - 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви ((1762х0,4)+(704,80х150%)).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним нарахування Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, станом на 1 травня 2018 року в розмірі 133 грн. 01 коп., а також станом на 1 вересня 2018 року в розмірі 106 грн. 45 коп.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» в дохід держави 1762 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.