Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21520/16-ц

провадження № 61-26339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) про захист прав споживача та визнання дій банку нечесною підприємницькою практикою.

В обґрунтування позову зазначала, що 25 липня 2007 року між нею та банком укладений кредитний договір № 77.2/СЖ-268.07.2, відповідно до умов якого позивач мала отримати кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000 дол. США у строк до 25 липня 2009 року зі сплатою 14,5 відсотків річних. Позивач 10 жовтня 2008 року звернулась до відповідача із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії суми у розмірі 2 700 дол. США, однак вказані кошти позивач від банку не отримала. Зазначала, що в межах кредитної лінії їй надано кредит лише в сумі 66 872,98 дол. США, що, на думку позивача, свідчить про недоотримання позивачем кредиту за договором у сумі 23 127,02 дол. США та неналежним виконанням відповідачем умов договору. Просила суд визнати невидачу їй банком кредиту за кредитним договором у розмірі 23 127,02 дол. США нечесною підприємницькою практикою.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з пропуску позивачем позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що невидача банком у повній сумі кредиту перешкоджала їй придбати у кредит квартиру та отримати 35 відсотків знижки на вартість об`єкта купівлі-продажу, такими діями відповідач порушив її особисті немайнові права, а вимоги щодо застосування позовної давності не поширюються на позови із захисту порушених особистих немайнових прав.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За нормою статті 213 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 25 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк» укладений кредитний договір № 77.2/СЖ-268.07.2, відповідно до умов якого позивач мала отримати кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000 дол. США на строк до 25 липня 2009 року зі сплатою 14,5 відсотків річних. В межах відкритої кредитної лінії позивачу надано кредит в сумі 66 872,98 дол. США, тобто ОСОБА_1 недоотримала кредит за договором у розмірі 23 127, 02 дол. США.

Позивач зазначала, що 10 жовтня 2008 року вона звернулася до ПАТ «Родовід Банк» із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії суми у розмірі 2 700 дол. США, але зазначені кошти від банку не отримала. Із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції у листопаді 2016 року. Відповідач надав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання заявника на те, що банк не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не можна вважати нечесною підприємницькою діяльністю у розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 261, 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18).

Проте в судових рішеннях у справі, яка переглядається, судами не наведено будь-яких висновків щодо наявності або відсутності порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача, без яких дійти висновків про наявність чи відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності неможливо.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що пропуск позовної давності у цьому випадку не може бути підставою для відмови у позові відповідно до правил частини першої статті 261 ЦК України, оскільки позовні вимоги по суті є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити саме в силу його безпідставності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів касаційної скарги на підставі частини третьої статті 400 ЦПК України.

Враховуючи, що за результатом вирішення спору суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили помилкове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності відповідно до правил частини першої статті 261 ЦПК України , Верховний Суд скасовує оскаржувані судові рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю цих вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживача та визнання дій банку нечесною підприємницькою практикою відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко