ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/741/16-ц Номер провадження 22-ц/814/718/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області О. Галицького

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бугрія В.М., в м. Полтава, зі складанням повного тексту рішення -27 грудня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури Полтавської області,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 рокуОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив стягнути з Держави України в особі прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, ГУДКС України в Полтавській області на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю прокуратури Полтавської області, грошові кошти у розмірі 1 008 696 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 18 квітня 2009 року він звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення злочину слідчими Гончаренком О.В. та Жаданом В.І. під час досудового розслідування по кримінальній справі № 4200453 за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а саме в частині внесення неправдивих відомостей до постанови про закриття справи, пошкодження речових доказів та безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Позивач вважає, що слідчими Гончаренко О.В. та Жаданом В.І. було умисно знищено постанову від 12 грудня 2005 року про закриття відносно нього кримінальної справи №04200453 на підставі п.2 ст. 6 КПК України (за відсутністю в діях складу злочину) та сфальсифіковано іншу постанову про закриття відносно нього кримінальної справи від 12 грудня 2005 року на підставі ст. 49 КК України (у зв'язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності). Окрім цього, слідчий Жадан В.І. умисно пошкодив речовий доказ, який би спростував його вину, а саме аудіокасету із звукозаписом його побиття у 2002 році. Досудове слідство за даними фактами проводиться тривалий час, вказівки Апеляційного суду Полтавської області стосовно недоліків досудового слідствавід 24.06.2010р., 22.10.2010 р., 16.11.2010 р. та 12.12.2014 р. залишилися невиконаними, а зі сторони відповідача прокуратури Полтавської області не вжито заходів щодо проведення почеркознавчого дослідження, не відібрано зразки підписів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_2, вказує, що органи прокуратури систематично приймали незаконні рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. ст. 364, 365, 366, 372 КК України відносно працівників міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за фактом незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, зловживання своїми службовими повноваженнями при незаконному знищенні речових доказів та процесуальних документів в матеріалах кримінальної справи №04200453, підробки процесуальних документів. Протягом 2013-2015 років слідчими органів прокуратури неодноразово незаконно приймалися рішення про закриття кримінального провадження №0000269 від 07.10.2014 р.; про відмову у визнанні його потерпілим; мало місце не вирішення поданих ним клопотань про проведення слідчих дій, зокрема про призначення і проведення почеркознавчої експертизи. З 2005 року по даний час органи прокуратури Полтавської області, які уповноважені здійснювати нагляд за дотриманням законів слідчими органів внутрішніх справ, розслідуючи вказане вище кримінальне провадження, не вжили належних заходів та не направили дану справу до суду.

Внаслідок неправомірних дій працівників органів прокуратури починаючи з 2005 року і по даний час, він, ОСОБА_2 не може визначитися із своїм процесуальним статусом у кримінальному провадженні, що призводить до його тяжких моральних страждань.Розмір моральноїшкоди позивач оцінює у 1008696 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури Полтавської області - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу в Полтавській області, місце знаходження: 36000, м. Полтава, вул. Шевченка, буд. 1, , на користь ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив заступник прокурора Полтавської області О. Галицький. В апеляційній скарзі просить рішення районного суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та компенсувати за рахунок держави понесені судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про доведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачу прийняттям процесуальних документів у межах кримінального провадження.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що в основу оскаржуваного рішення покладено докази, які вже були предметом дослідження та підставами для стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 15 тис. грн. (рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.02.2013 року у справі № 1622/13618/2012).

Посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції стосовно того, що прокуратурою Полтавської області не вжито усіх заходів у межах своєї компетенції для забезпечення слідчими та районними органами прокуратури дотримання вимог чинного законодавства. Суд помилково прийшов до висновку, що дії (бездіяльність) прокуратури Полтавської області є протиправною, внаслідок чого позивачу спричинено моральну шкоду.

Вважає, що нормами цивільного процесу не передбачено повноваження суду робити висновки про ефективність або неефективність розслідування кримінальної справи. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та прийшов до безпідставного висновку про порушення розумних строків при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні. Зазначає, що надання оцінки дотримання органами досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Апелянт також посилається на недоведеність розміру суми відшкодування моральної шкоди визначеної судом першої інстанції. Вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу, ОСОБА_2, вважає доводи прокуратури Полтавської області безпідставними та не обґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 липня 2002 року близько 12 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виник конфлікт, в результаті якої сторони отримали тілесні ушкодження.

Також, 17 липня 2002 року близько 21 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник конфлікт, в результаті якого, вказані особи заподіяли один одному тілесні ушкодження.

23 жовтня 2002 року близько 14 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ОСОБА_2 виник конфлікт, який переріс у бійку, в результаті якої сторони отримали тілесні ушкодження.

28 лютого 2003 року Полтавським районним судом Полтавської області порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8 за фактом заподіяння ними тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2ст. 125 КК України.

29 квітня 2003 року Полтавським районним судом Полтавської області за скаргою ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 125 КК України.

14 травня 2003 року Полтавським районним судом Полтавської області за скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 порушені кримінальні справи за фактом спричинення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за ч. 2 ст.125, ч. 1 ст.126 КК України, які в цей же день об»єднані в одне провадження.

30 червня 2004 року вказану вище кримінальну справу направлено з Полтавського районного суду Полтавської області для проведення досудового розслідування до Полтавського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, а 03 лютого 2005 року згідно вказівки прокуратури області, справу передано для подальшого розслідування до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, яка 14 листопада 2005 року була прийнята до свого провадження слідчим Гончаренком О.В.

Встановлено, що 12 грудня 2005 року начальник відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 на підставіст. 49 КК України, ст. 5, 11 КПК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

09 жовтня 2007 року постановою прокурора Октябрського району м. Полтави радника юстиції ОСОБА_9 вищевказана постанова про закриття кримінальної справи від 12 грудня 2005 року скасована,як така, що винесена передчасно.

Скасовуючи постанову начальника відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 12 грудня 2005 року, прокурор вказав на неповноту та необ'єктивність проведеного досудового розслідування у кримінальній справі №04200453, зокрема зазначив, що «…в ході досудового слідства необхідно витребувати характеризуючі матеріали стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 перевірити показання ОСОБА_7, про те, що вона зверталася до медпункту після того, як її побив ОСОБА_2 Також, необхідно, за наявності підстав, пред'явити ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 обвинувачення і направити справу до суду».

На час розгляду даної справи, у провадженні СВ Полтавського ВРП ПВП ГУНП у Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0001919 (кр.сп. № 4200453) за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (т. 1 а.с.137).

Встановлено, що 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення злочину слідчими міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування у кримінальній справі за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2

Ухвалами апеляційного суду Полтавської області від 24 червня 2010 року, від 16 листопада 2010 року, від 09 березня 2011 року, від 08 червня 2011 року, від 24 квітня 2013 скасовано постанови Октябрського районного суду м. Полтави, якими залишено в силі постанови органів прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також залишено без змін постанови Октябрського районного суду м. Полтави, якими скасовано постанови аналогічні помічників прокурора. Матеріали направлялися для проведення додаткової перевірки.

Ухвалюючи вказані рішення, апеляційний суд Полтавської області вказував на поверховість проведених перевірок за заявами ОСОБА_2, ненадання аналізу свідченням опитаних службових осіб, не встановлення обставин виготовлення та підписання постанов про закриття кримінальної справи №04200453 від 12 грудня 2005 року, причин появи у ОСОБА_2 примірника постанови від 12 грудня 2005 року про закриття, щодо нього, кримінальної справи за відсутністю складу злочину в його діях та причини зникнення її з матеріалів справи, невжиття заходів з метою можливого отримання зразків підписів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які містяться в значеній кримінальній справі та надання їх на дослідження спеціаліста - почеркознавця для підготовки довідки про ідентифікацію підписів на постановах чи відсутність такої, ретельного з'ясування обставин, за яких аудіокасета стала непридатною для прослуховування тощо.

07 квітня 2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269, із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1ст.365КК України, щодо неправомірних дій працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області.

Згідно постанов, винесених слідчими прокуратури Полтавської області від 28 жовтня 2014 року та від 31серпня 2015 року кримінальне провадження №0000269від 07 квітня 2014 року закрито у зв'язку з відсутністю у діях працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.365 КК України.(а.с.74-77, а.с.80-83)

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року скасовано вищезазначені постанови слідчих прокуратури Полтавської області, у зв'язку з неповнотою проведеного досудового розслідування, матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування. (т. 1 а.с. 78-79, 84-86)

Судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи, досудове розслідування кримінального провадження №0000269 від 07 квітня 2014 року, яке проводить прокуратура Полтавської області, триває.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що під час перегляду вищезазначених постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та про закриття кримінальної справи, яка не знаходить свого вирішення тривалий час, судами різних інстанцій встановлено, що оскаржувані процесуальні рішення прийняті прокуратурою з порушенням діючого законодавства із зазначенням дій, які необхідно виконати під час додаткової перевірки для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Крім того, винні дії прокуратури області полягають у тому, що з грудня 2005 року проводиться досудове розслідування за заявою позивача про умисне вчинення злочину працівниками міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і з вказаного часу прокуратурою області не приймається законне рішення за його заявою.

Також, суд зазначив що, незважаючи на відповідні судові рішення, не вживав у межах своєї компетенції заходів для забезпечення слідчими та районними органами прокуратури дотримання вимог чинного законодавства.

Вказані висновки суду першої інстанції є вірними та узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Крім того, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З урахуванням вимог розумності та справедливості суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу в Полтавській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25000грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач надав відповідні докази на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань, переживань та душевних страждань, спричинених порушенням його права на неупереджене, своєчасне, справедливе досудове розслідування.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Колегія суддів вважає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача прокуратури Полтавської області, досудове слідство по кримінальній справі триває невиправдано довгий час (17 років) та остаточне рішення по ній не прийнято навіть на день ухвалення даного рішення, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове доведення ОСОБА_2 моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральних страждань є безпідставними, оскільки встановлені обставини у даній справі вказують на те, що вказаний відповідач не вживав, у межах своєї компетенції, заходів для забезпечення слідчими та районними органами прокуратури дотримання вимог чинного законодавства, щодо призвело до порушення законних прав позивача на неупереджене, своєчасне та справедливе досудове розслідування.

Доводи апеляційної скарги, про те, що в основу оскаржуваного рішення покладено докази, які вже були предметом дослідження та стали підставою для відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2013 року, є помилковими, оскільки підставою для відшкодування моральної шкоди у даній справі є інші обставини та підстави.

Посилання прокуратури Полтавської області на ту обставину, що надання оцінки дотримання органами досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції, колегія суддів вважає помилковими, оскільки розумність строків, у даній справі, судом визначена, лише у межах розгляду цивільного судочинства для встановлення юридично значущих обставини з якими закон пов'язує захист порушеного права особи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Ігнаткіна про України» від 21 травня 2015 року зазначав, що «розумність» тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII).

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» він роз'яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Таким чином, досудове слідство по кримінальній справі, яке триває невиправдано довгий час, з 2002 року, не можна вважати «розумним строком» на неупереджене, своєчасне та справедливе досудове слідство, а отже моральна шкода завдана ОСОБА_2 є доведеною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган досудового розслідування чи посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнення шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Тому моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Суд першої інстанції не врахував вищевказане, та помилково прийшов до висновку про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу в Полтавській області , в той час як необхідно було стягувати з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід змінити, у другому абзаці резолютивної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року, слова «..в Полтавській області, місце знаходження: 36000, м. Полтава, вул. Шевченка, буд. 1, » замінити словами «..України, місце знаходження: 010601, м. Київ, Бастіонна, 6, », тобто викласти його в іншій редакції..

Судові витрати понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3, 4 ч. 1 ст. 376, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області О. Галицького - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року -змінити.

Другий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, місце знаходження: 010601, м. Київ, Бастіонна, 6, , на користь ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22.03.2019р.

Головуючий суддя: О.О.Панченко

Судді: В.П. Пікуль

Т.В. Одринська