Справа № 128/1133/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

за участі пред-ка позивач ОСОБА_1

пред-ка відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростування поширеної інформації на черговій сесії Агрономічної сільської ради та стягнення моральної шкоди, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростування поширеної інформації на черговій сесії Агрономічної сільської ради та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії виступила, представляючи інтереси територіальної громади, жителька села Агрономічне, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 щодо земельного питання, яке виникло навколо державних земель, включених в межі населеного пункту села Агрономічне, якими користується Вінницький національний аграрний університет та які Агрономічна сільська рада своїм рішенням неправомірно визнала комунальною власністю. В своєму виступі ОСОБА_4 поширила недостовірну негативну інформацію про нього, чим порушила немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію позивача. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інформація щодо нього, ОСОБА_3 , була поширена ОСОБА_4 в публічному виступі 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії, тобто вказана недостовірна інформація була доведена до відома присутніх депутатів Вінницької обласної ради, усіх запрошених та присутніх у сесійній залі, в тому числі студентів та викладачів Вінницького національного аграрного університету. В публічному виступі ОСОБА_4 , зокрема, стверджувала, що «тільки ми почали оформляти документи на землю, з`явився на нашу землю новий власник, ОСОБА_5 ОСОБА_6 . До нас в село начали з погрозами, з чим тільки завгодно, приходити студенти. Студенти начали провокувати жителів села. Люди обурені цією ситуацією. … Студенти, ОСОБА_6 стверджує, що це їхня земля.» Далі у виступі ОСОБА_4 розповідала про правомірність, на її думку, дій жителів села Агрономічне, які не дають студентам університету обробляти землю. Потім ОСОБА_4 зазначила «ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_7 ми всі бидло»… «мені лічно ОСОБА_8 угрожав». Зважаючи на вищезазначене, інформація поширена ОСОБА_4 в публічному виступі 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про неетичну поведінку позивача в суспільному житті, порушення ним принципів моралі, етики, та такою, що на переконання позивача порушує його немайнові права; по-друге, стосується конкретних фактів, обов`язок доказування яких покладається на відповідача.

Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що поширенням про нього недостовірної інформації в публічному виступі 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії відповідач завдала шкоди його немайновим інтересам, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію. Таким чином, своїми діями відповідач завдала ОСОБА_3 моральної шкоди, яка полягає у, приниженні його честі, гідності, ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо позивача. Внаслідок окреслених порушених прав позивача, в порядку статті 23 Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди, яку позивач визначив в розмірі 100 000 грн.

В зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, в межах та за підстав зазначених у позові. Суду також пояснила, що інформація повідомлена відповідачкою в своєму публічному виступі 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії не відповідає дійсності, є неправдивою та такою, що порушила честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є шанованою людиною, був депутатом, є почесним президентом університету. Позивач тривалий час переживає з приводу звинувачень у не етичній поведінці, які він нібито допустив зі слів позивачки, вважає, що вони вплинули на оцінку його особистості, тому моральну шкоду оцінює в 100 000 грн., 50 000 грн. з яких він має намір перевести на рахунок дитячого будинку.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_4 позов не визнали. Відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що конфлікт виник навколо земельних ділянок, які університет не обробляє самостійно, а здає фермерам. Вказані землі були за рішенням Агрономічної сільської ради переведи у землі належні територіальній громаді. З приводу спору, що виник між людьми та університетом у квітні зібралися на полі. Люди не давали обробляти землю, так як вважають її своєю. На поле виїхав і ОСОБА_3 з охоронцями та студентами. Спілкування було на підвищених тонах, люди були обурені діями університету, якому ці землі не належать. Після того, як люди почали розходитися ОСОБА_6 ідучи до машин, сказав їй особисто, що вона бидло, вона перепитала чи це він їй і він це підтвердив. Виступаючи 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради вона лише доповіла про цю розмову і висказала своє обурення щодо ситуації навколо цих земельних ділянок. Представник ОСОБА_2 суду також зазначила, що слова відповідачки у сесійній залі ОДА відносяться до оціночних суджень, а отже не є образою честі, гідності та ділової репутації, тому позов до задоволення не підлягає.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека в нашій країні визнаються найвищою соціальною цінністю, закріплюється недопустимість посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей та гарантується судовий захист прав. Законодавчо закріплено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом і тісно пов`язані з фізичною особою. Право на гідність, честь та ділову репутацію є довічним правом кожної особи.

Честь і гідність є одними з найважливіших прав, повага до яких гарантується державою першочергово. Реалізація цього права дає можливість особі відчувати себе повноцінною в суспільстві, забезпечує її взаємодію з іншими індивідами.

Відповідно до ст.ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими, не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та ділової репутації є непорушними конституційними принципами, закріпленими в ст. 3 та 28 Конституції України. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

За змістом ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р., під гідністю слід розуміти визначення цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихічної цінності. А з честю пов`язується позитивна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

В силу положень ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, в свою чергу позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем.

У відповідності до ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена і незалежно від вини особи, яка поширила інформацію.

За ст. 20 ЗУ «Про інформацію» чинне законодавство виділяє дві основні категорії інформації: інформація з відкритим та з обмеженим доступом.

За ст.21 ЗУ «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом належить конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За публічними особами, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усіх, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі) стежать більше, аніж за пересічним громадянином. У декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено: «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи».

Тому при розгляді справ про захист честі, гідності, ділової репутації судом на підставі доказів, поряд з іншим, повинно бути перевірено чи не містить поширена інформація оціночних суджень.

Так, згідно із ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України.

У п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В разі вважання особи, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, то вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди.

Крім того, п.19 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року роз`яснює, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню чи доведеності й за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Джерусалем проти Австрії» від 27.02.2001 року (аналогічна позиція у рішеннях «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року, «Обершлик проти Австрії» від 22.11.1990 року), згідно до яких: «Існування фактів може бути вочевидь доведено, в той час як суб`єктивна оцінка не потребує доказів. Вимога довести істинність суб`єктивної оцінки нездійснена та сама по собі порушує свободу думки, яка є основою права, гарантованого статтею десятою».

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Як встановлено судом, з оглянутого у судовому засіданні відеоматеріалу з виступом ОСОБА_4 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії під час виступу ОСОБА_4 , зокрема зазначила: «ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_9 ми всі бидло», «…мені лічно ОСОБА_6 угрожав» (а.с.9,20-22).

Факт застосування вказаних слів під час промови в сесійній залі ОДА відповідачка не заперечувала.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Відповідно до висновку № 46/17 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 24.07.2017 року, вбачається, що висловлена у виступі ОСОБА_4 , яка була оприлюднена на 18 позачерговій сесії Вінницької обласної ради, яка відбулася 18 квітня 2017 року міститься інформація негативного характеру, щодо особи ОСОБА_3 та його діяльності; інформація негативного характеру, щодо особи ОСОБА_3 та його діяльності, висловлена у виступі ОСОБА_4 , яка була оприлюднена на 18 позачерговій сесії Вінницької обласної ради, яка відбулася 18 квітня 2017 року викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень (а.с. 66-79).

Вказаний висновок було зроблено на замовлення сторони позивача, однак особа, якою було виконано лінгвістичне дослідження від 24.07.2017 року про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України не попереджалася, до суду стороною не викликалася, що позбавляє суд можливості належного попередження експерта про кримінальну відповідальність, а також можливості поставити запитання щодо висновку протилежній стороні.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Тому, враховуючи вищевказане, суд вважає, що даний висновок не може бути прийнятий судом як доказ.

Разом з цим, суд вважає, що з аналізу змісту висловлювань ОСОБА_4 , як адресантом (автор повідомлення, тексту) приведених вище, вбачається, що вони носять негативне забарвлення для адресата (того, на кого спрямовано повідомлення, текст), яким є у даному випадку, особи які знаходилися у сесійній залі - депутатів та слухачів.

Тобто, судом є встановленим, що інформація була поширена серед широкого кола осіб. Особа чиїм діям надано негативну характеристику як особистості та посадовій особі є визначеною, як « ОСОБА_6 ». Факт того, що відповідачкою були приведені за її висловлюванням слова саме ОСОБА_3 сторонами не заперечується, тому доказування не потребує.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Предметом дослідження суду є висловлення з контексту у формі ««ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_9 ми всі бидло», «…мені лічно ОСОБА_6 угрожав».

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична

поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Оцінюючи вказані вислови відповідачки, суд враховує, що вислів «мені лічно ОСОБА_6 угрожав» є поданням інформації негативного характеру, а отже має бути доведеним відповідачкою та не відноситься до оціночних суджень.

З допиту свідків обох сторін, а саме, допиту ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , доказів висловлення погроз суду не доведено, а отже дана інформація у формі висловлення ««…мені лічно ОСОБА_6 угрожав», поширена ОСОБА_4 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача, який є почесним президентом Вінницького аграрного університету, та в зв`язку з займаною посадою є публічною особою. Вказані відомості підлягають до спростування.

У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме, п. 24,25 зазначено, що якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. При цьому, у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

У відповідності до п.25 вказаної Постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Враховуючи, що дані відомості були поширені ОСОБА_4 в сесійній залі на сесії Вінницької обласної ради, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачу спростувати вказані відомості у той самий спосіб, яким вони були поширені, а саме, на черговій сесії Вінницької обласної ради на протязі 3 місяців з моменту набуття рішенням суду законної сили.

Вираз відповідачки; «зі слів ОСОБА_9 ми всі бидло», суд вважає оціночним судженням, тобто думкою, критична оцінка певних фактів і недоліків, тому є суб`єктивною думкою відповідачки і не підлягає до спростування.

Враховуючи вказане, в цій частині позову слід відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує, що у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди з врахуванням роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 3 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Тобто, доведеність факту нанесення моральної шкоди та визначення її розміру поставлено законодавцем у залежність від доведеності негативних наслідків, у даному випадку для честі, гідності, престижу або ділової репутації позивача.

Однак суду не є доведеним належними та допустимими доказами факт настання наслідків, як то негативної оцінки з боку суспільства, оточуючих, членів родини, колективу, негативних наслідків для здоров`я позивача, які виникли в наслідок поширення неправдивої інформації, яка визнана судом такою щодо підлягає до спростування. Тому, враховуючи вищевказане, суд вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, до задоволення дана вимога не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати частко в сумі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 200,270,277 ЦК України, ст.ст. 4,19,76,81,200, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутаціїОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії з наступним змістом: «…мені лічно ОСОБА_8 угрожав».

Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію поширену ОСОБА_4 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії з наступним змістом: «…мені лічно ОСОБА_8 угрожав» у спосіб її поширення, не пізніше 3-х місяців з моменту набуття рішенням суду законної сили, а саме, на черговій сесії Вінницької обласної ради.

В решті позовних вимог та стягненні моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати частко в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ганкіна