Справа № 473/3352/19
"25" жовтня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Гаврилової І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку
в серпні 2019 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 11 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 5, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 450 000 грн. строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 10 січня 2018 року на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу від 11 січня 2008 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором:
11 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку Банку належний йому на праві власності двоповерховий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього відповідні надвірні будівлі АДРЕСА_1 .
11 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 , зобов`язання за кредитним договором № 5 від 11 січня 2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором ОСОБА_1 перед Банком не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2010 року по справі № 2-719/2010 звернуто стягнення на предмет іпотеки - двоповерховий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього відповідні надвірні будівлі АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року по справі № 473/1632/13-ц з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто кредитну заборгованість у сумі 278 416,98 грн., а також судові витрати 2 784,98 грн.

Під час виконання зазначених судових рішень було встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , проживають та зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи викладене, реєстрація будь-яких осіб за місцезнаходженням предмета іпотеки є неправомірною та такою, що порушує положення чинного законодавства, умови укладеного іпотечного договору та негативно впливає на законні права та інтереси АТ «Ощадбанк» під час проведення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаних рішень, у зв`язку із чим просить, виселити відповідачів із вищевказаного будинку.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 08.08.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини.

11 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 5, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 450 000 грн. строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 10 січня 2018 року на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу від 11 січня 2008 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (договір про іпотечний кредит №5 від 11.01.2008 року).

Крім того, 11 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку Банку належний йому на праві власності двоповерховий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього відповідні надвірні будівлі АДРЕСА_1 та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією вказаного іпотечного договору (іпотечний договір від 11.01.2008р.).

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З копії Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна №16456318, сформованого 11.01.2008, встановлено, що на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу миколаївської області Платовська П.О. внесла заборону на нерухоме майно на підставі іпотечного договору.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2010 року по справі № 2-719/2010 звернуто стягнення на предмет іпотеки - двоповерховий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього відповідні надвірні будівлі АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року по справі № 473/1632/13-ц з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто кредитну заборгованість у сумі 278 416,98 грн., а також судові витрати 2 784,98 грн.

З копії довідки № 2064/01/05/07 від 19.03.2019 року, довідки № 6698/01/05/07 від 13.08.2019 року, довідки № 6694/01/05/07 від 13.08.2019 року, довідки № 6697/01/05/07 від 13.08.2019 року виданих відділом ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1 і 5 статті 81 ЦПК України).

Ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно із ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із частин 1 і 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

ч.3 ст.109 ЖК України регулює порядок виселення громадян.

За змістом ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Тобто, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК України.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із житлового будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

У той же час, при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього майна, відсутність постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог закону має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення.

Такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-1449цс15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-2830цс15, від 06 березня 2018 року у справі №03/1590/15-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

За такого, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Васильків Київської області, РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженку с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженку м. Будапешт, Угорщина , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 30.07.2014 року з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Васильків Київської області, РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженку с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженку м. Будапешт, Угорщина , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 30.07.2014 року на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" судовий збір 1921 гривні в рівних частках по 640 гривні з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.10.2019 року.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» , юридична адреса 54028 м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе буд. 50.

Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області, адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя: М.М. Ротар