Справа № 303/7383/18
номер рядка стат. звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2019 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

29 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 121,77 гривень та частину додаткових витрат на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 29.06.2000 року по 2001 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2002 року по серпень 2018 року проживав разом з позивачем в м.Мукачево, після чого вступив до Львівського національного університету ім.І.Франка і навчається на першому курсі денної форми навчання. Рішенням Мукачівського міського місцевого суду Закарпатської області від 15 жовтня 2001 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено повністю. Дане рішення набрало законної сили 16.11.2001 року і на його підставі видано виконавчий лист № 2-4266/2001 від 15.10.2001 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки всіх видів його заробітку. Виконавчий лист перебував на виконанні Мукачівського МВ ДВС. За цей час відповідач сплачував аліменти набагато зменшуючи їх від реальних розмірів та навіть менше мінімального розміру на той період. Станом на 01.11.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16 121,77 гривень, яку він погасив. Протягом 2001-1018 років відповідач не піклувався про здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, нехтував сплатою аліментів за рішенням суду, сплачуючи їх в розмірі меншому ніж мінімальний розмір встановлений законом. Таким чином позивач вважає, що оскільки заборгованість виникла з вини відповідача то вона має право на стягнення неустойки. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 2000,00 гривень, оскільки протягом вступу та першого місяця навчання сина вона понесла значні витрати повязані з переїздом в гуртожиток та придбанням нових речей, що поставило її в скрутне матеріальне становище. Вирішити дане питання в досудовому порядку не виявилося можливим, так-як відповідач не йде на контакт.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених вище, просила суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити.

Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з січня 2006 року по серпень 2018 року, у розмірі 16 121,77 гривень, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 003715 (а.с.18)).

Рішенням Мукачівського міського місцевого суду Закарпатської області від 15 жовтня 2001 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки всіх видів його заробітку, але не менше Ѕ частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно до його повноліття, починаючи з 15 жовтня 2001 року (а.с.21).

Дане рішення набрало законної сили 16.11.2001 року і на його підставі видано виконавчий лист № 2-4266/2001 від 15.10.2001 року (а.с.22).

На підставі Ухвали Мукачівського міськрайонного суд Закарпатської області № 303/1296/13-ц від 12.03.2013 року видано дублікат виконавчого листа № 2-4266/2001 від 15.10.2001 року (а.с.23) на підставі якого, старшим державним виконавцем МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 37415112 від 04.04.2013 року (а.с.24).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_4 по аліментам ВП 37415112, № 3-112 від 22.11.2018 року, станом на 01.11.2018 року становила 16 121,77 гривень, але була погашена боржником (квитанції від 30.10.2018 року та 15.11.2018 року). Станом на 22.11.2018 року заборгованість по аліментам відсутня (а.с.30-33).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 дійсно мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з січня 2006 року по серпень 2018 року, яка була погашена ним у повному обсязі 15.11.2018 року.

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не може покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому суд зауважує, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Сімейний кодекс України не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у звязку з цим відповідна вимога може бути предявлена у будь-який час.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обовязку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p = (A1?1%?Q1) + (A2?1%?Q2) +……… (An?1%?Qn), де: ?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і винен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем подано розрахунок пені за період з січня 2006 року по серпень 2018 року, з якого вбачається, що за вказаний період розмір пені становить 282 785,78 гривень, але оскільки пеня не може перевищувати 100% заборгованості, то просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 16 121,77 гривень (а.с.7-12).

Суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає заявлену до стягненню суму такою, що відповідає положенням ст.196 СК України.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві, не надано доказів на спростування його вини у несвоєчасній сплаті аліментів, утворення такої заборгованості з незалежних від нього причин, а отже, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період з січня 2006 року по серпень 2018 року, у розмірі 16 121,77 гривень підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача частини додаткових витрат на повнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід зазначити наступне.

Стаття 6 СК України вказує, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Виходячи з аналізу вказаної статті, з набуттям 18-річного віку особа втрачає правовий статус дитини.

Судом встановлено, що повнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжує навчання у Вищому навчальному закладі «Львівському національному університеті ім.І.Франка і навчається на першому курсі денної форми навчання економічного факультету. Навчання за рахунок державного бюджету» навчання закінчується 30.06.2022 (а.с.19) .

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу,

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача частини додаткових витрат на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 гривень, не підлягають до задоволення.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 180, 185, 187, 192, 194, 196, 199 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 121,77 (шістнадцять тисяч сто двадцять одну гривею 77 копійок) гривень.

В задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 частини додаткових витрат на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні судового збору в дохід держави.

Судовий збір в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Третя особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, кімн.513.

Повний текст рішення виготовлено 28 березня 2019 року.

Головуюча Л.В. Курах