П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/1628/14-ц

Номер провадження 22-ц/804/2315/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

сторони:

заявник - Приморський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

заінтересовані особа - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2019 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г.

у справі за поданням Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про надання дозволу на реалізацію майна

В с т а н о в и в:

В липні 2019 року державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Приморський ВДВС або ВДВС) Тараш І.А. звернулась до суду з поданням, в якому просила надати дозвіл на реалізацію ? частки квартири АДРЕСА_1 .

В мотивування подання державний виконавець, посилаючись на статтю 18, пункт 7 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», зазначила, що на примусовому виконанні у Приморському ВДВС знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 266/1628/14-ц від 10 липня 2014 року, виданого Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 12 листопада 2013 року в сумі 870 000,00 грн. та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн., а всього 873 654,00 грн. Боржником рішення суду не виконано. Відносно боржника ОСОБА_1 відсутні відомості про зареєстровані за ним транспортні засоби, рухоме майно, про джерела отриманих доходів, відкритих рахунках в банках чи інших фінансових установах. Державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на пенсію, що отримує боржник у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Приморським ВДВС перераховано стягувачу стягнені із доходу боржника у часткове погашення боргу 7620,92 грн. 24 липня 2016 року стягувачем ОСОБА_2 отримано від боржника кошти в рахунок погашення боргу у розмірі 10 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника. 05 червня 2019 року до ВДВС надійшла заява від стягувача з проханням вжити всі можливі заходи щодо боржника для виконання рішення суду, у зв`язку тим, що ОСОБА_1 заборгованість не сплачується. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року виділено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , якою боржник спільно володіє з ОСОБА_3 . Відповідно до інформаційних даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не здійснив на своє ім`я державну реєстрацію права власності на ? частку вказаної квартири.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця Приморського ВДВС Тараш І.А. про надання дозволу на реалізацію квартири відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Приморський ВДВС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та надати дозвіл на реалізацію ? частки квартири АДРЕСА_1 .

Зокрема зазначив, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що державному виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна та обов`язково довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Вказує, що підставою звернення державного виконавця до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію є нездійснення ОСОБА_1 державної реєстрації на своє ім`я права власності на ? частку квартири.

Судом залишено поза увагою, що відносно боржника відсутні відомості про джерела отриманих доходів, відкритих рахунках в банках чи інших фінансових установах, рухоме майно.

Також вказує, що судом не враховано, що згідно з пунктом 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Зазначає, що 03 січня 2016 року державним виконавцем описано та арештовано майно боржника в квартирі АДРЕСА_1 . Описане та арештоване майно залишено в даній квартирі та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 Виходом за даною адресою державним виконавцем встановлено, що боржник не мешкає, місце виїзду мешканців квартири не відомо, потрапити до квартири є неможливим. Відсутність належного боржнику майна призводить до невиконання рішення суду.

На виконання статті 360 ЦПК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подано відзив на апеляційну скаргу.

За положеннями статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апеляційного суду представник Приморського ВДВС, ОСОБА_1 не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (т.3 а.с. 189, 190). Від Приморського ВДВС надійшла заява про розгляд справи у її відсутності (т.3 а.с.191).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики від 12 листопада 2013 року стягнуто 870000 гривень та судовий збір у сумі 3654 гривень. Рішення набуло законної сили та 04.09.2014 року стягувач отримав виконавчий лист.

29 вересня 2014 року державним виконавцем Приморського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, копії постанови про відкриття надіслано сторонам, а боржнику визначений строк для добровільного виконання (7 днів).

Приморським ВДВС перераховано на банківські реквізити стягувача стягнені із доходу боржника у часткове погашення боргу 7 620,92 грн.

Згідно з розпискою від 24 липня 2016 року стягувачем ОСОБА_2 24 липня 2016 року отримано кошти від боржника в рахунок погашення боргу у розмірі 10 000,00 доларів США згідно з виконавчим листом № 266/1628/14-ц.

На теперішній час боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконано в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_2 звернувся до начальна ВДВС із заявою від 05 червня 2019 року з проханням вжити всі можливі заходи щодо боржника для виконання рішення суду, у зв`язку тим, що ОСОБА_1 не вижито заходів для добровільного погашення боргу.

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року, яка набрала законної сили, за поданням начальника Приморського ВДВС, виділено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з ОСОБА_3

Відповідно інформації № 173476399 від 11.07.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не здійснив на своє ім`я державну реєстрацію права власності на 1/2 частку даної квартири.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд виходив з того, що в обґрунтування державний виконавець не зазначив підстав для такого звернення, безпідставно посилаючись на п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», обмежившись переліком норм Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчих дій, які були проведені у виконавчому провадженні.

Суд виходив з того, що відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано.

У такому випадку виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна та обов`язково довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачена черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця Приморського ВДВС Тараш І.А. про надання дозволу на реалізацію майна, оскільки державним виконавцем не зазначені правові підстави для звернення з даним поданням та подання є не обґрунтованим.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Як передбачено частиною 10 статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника державним виконавцем визначено розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження».

Так відповідно до статей 48, 50, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Зокрема, відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З матеріалів справи вбачається, що в ході примусового виконання рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2014 року № 266/1628/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики 870000 грн. та судових витрат в сумі 3654 грн., у державного виконавця Приморського ВДВС виникла необхідність звернути стягнення на нерухоме майно, що належить боржникові, оскільки останнім рішення суду не виконується та у нього відсутні достатньо коштів чи рухомого майна для стягнення боргу.

В червні 2015 року Приморський ВДВС звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє з іншими особами, посилаючись на належність квартири на праві спільної сумісної власності боржнику та його дружині ОСОБА_3 (т.1 а.с.176-198).

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року, яка набрала законної сили 19 грудня 2018 року, подання начальника Приморського ВДВС про визначення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами задоволено частково.

Виділено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з ОСОБА_3 .

В задоволенні інших вимог подання відмовлено (т.3 а.с.115-116).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 185569801 від 21 жовтня 2019 року, сформованої державним виконавцем Тараш І.А., на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 44878882 від 08 грудня 2015 року головного державного виконавця Приморського ВДВС здійснено державну реєстрацію обтяження № 12421114, а саме накладено арешт на ? частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (т.3 а.с.194).

З матеріалів справи також вбачається, що боржником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєстровано права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно да пункту 35 постанови Кабінету Міністрів № 1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на підставі рішень судів проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом, без подання заяви заявником.

Отже, державний виконавець Приморського ВДВС не позбавлений можливості здійснити всі необхідні дії, пов`язані з подальшою реалізацію ? частки квартири, що виділена у боржника на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року, в передбаченому законом порядку.

Реалізація належного боржникові нерухомого майна проводиться відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року.

Згідно з пунктом 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (зі змінами), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Досліджуючи обставини справи та наведені правові норми у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця, оскільки надання дозволу судом на реалізацію квартири за поданням державного виконавця не передбачено нормами чинного законодавства.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова