Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 126/3557/17

провадження № 61-48313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бершадське районне споживче товариство,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Бершадська місцева прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Матківської М. В., Панасюка О. С., від 06 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бершадського районного споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права приватної власності на нежитлову будівлю.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08 серпня 2008 року він придбав у відповідача будівлю складу по АДРЕСА_1 , за що сплатив грошові кошти в сумі 15 тис. грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру. Усі вимоги відповідача він виконав та з часу оплати обумовленої суми за спірне майно ним володіє, відповідач до нього ніяких претензій не має, передав йому документи на об`єкт купівлі-продажу. Однак, до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу відповідач не з`являється, незважаючи на неодноразові письмові звернення позивача. Зазначав, що з його сторони виконані усі зобов`язання, на відміну від відповідача. Відтак, позивач не може набути права власності на придбаний об`єкт нерухомого майна.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року, укладений між ним, ОСОБА_1 , та Бершадським районним споживчим товариством, щодо нежитлової будівлі складу - А, загальною площею 310, 8 кв. м по АДРЕСА_1 , вартістю 15 тис. грн. Визнати за ним право приватної власності на нежитлову будівлю складу - А, загальною площею - 310, 8 кв. м по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року нежитлової будівлі складу - А, загальною площею 310, 8 кв. м, укладений між ОСОБА_1 та Бершадським районним споживчим товариством, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 15 тис. грн. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю складу-А, загальною площею 310, 8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись із вказаним рішенням, Бершадською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій прокурор просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2018 рокуапеляційне провадження за апеляційною скаргою Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бершадського районного споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права приватної власності на нежитлову будівлю - закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що прокурор в апеляційній скарзі та у своїх поясненнях не обґрунтував, які саме податки чи інші обов`язкові платежі підлягали стягненню з набувача нерухомого майна на користь органів, в інтересах яких було подано апеляційну скаргу, в якому розмірі і загалом не доведено факт заподіяння шкоди інтересам держави.

Фактично, звертаючись до суду в інтересах держави, прокурор має намір переглянути рішення суду першої інстанції по суті, що не заперечувалось ним в судовому засіданні. Однак інтереси держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за захистом яких звернувся прокурор з апеляційною скаргою, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року порушуватися не можуть. Окрім того, відповідні органи не позбавлені права самостійно звернутися до суду з позовом про відшкодування державі недоотриманих податків (зборів) чи інших платежів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заступник прокурора Вінницької області просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті 06 листопада 2018 року ухвали Апеляційним судом Вінницької області не надано оцінку аргументам прокуратури щодо непроведення оцінки землі, а отже неможливості визначення суми платежів, які мали б бути сплаченні за проведення реєстрації права власності. Можливість набуття права власності на нерухоме майно на підставі незаконного рішення суду першої інстанції в обхід встановленої процедури, підриває авторитет судових органів та сприяє утвердженню думки про можливість набуття тих чи інших прав за допомогою незаконного рішення суду. Поза увагою Апеляційного суду Вінницької області залишився довід прокуратури, що судом першої інстанції прийнято рішення про відкриття провадження у справі за відсутності повної сплати судового збору, чим фактично порушено інтереси держави. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції порушив принцип пропорційності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, надавши перевагу приватним інтересам, обмеживши прокуратуру, яка діє в інтересах держави, у доступі до правосуддя.

ГУ ДФС у Вінницькій області і ГУ ПФУ у Вінницькій області отримали копії апеляційної скарги як органи державної влади, визначенні прокурором в апеляційній скарзі, були повідомленні про судові засідання та можливість направлення процесуальних документів, які б підтвердили позицію виконавчих органів. Однак відзиви чи заперечення на апеляційну скаргу щодо відмови в її підтриманні не надсилали, що також доводить необхідність захисту інтересів держави прокурором у зв`язку із неналежним виконанням згаданими державними органами своїх функцій.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського районного споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права приватної власності на нежитлову будівлю призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що рішення районного суду, яке оскаржувалося прокурором до апеляційного суду, не стосується прав та обов`язків державних органів, інтереси яких представляє прокурор. Апеляційним судом правильно закрито апеляційне провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бершадського районного споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права приватної власності на нежитлову будівлю.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року нежитлової будівлі складу - А, загальною площею 310, 8 кв. м, укладений між ОСОБА_1 та Бершадським районним споживчим товариством, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 15 тис. грн. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю складу-А, загальною площею 310, 8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись із вказаним рішенням, Бершадською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій прокурор просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Також просив стягнути з позивача сплачений прокуратурою судовий збір за подання апеляційної скарги.

Прокурором в апеляційній скарзі визначено органи, уповноваженні державою на виконання представницьких функцій у спірних правовідносинах. Зокрема зазначено, що пунктом 4 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, визначено, що Міндоходів України відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску.

Територіальним органом, що реалізує державну податкову та митну політику на території Вінницької області є Головне управління ДФС у Вінницькій області.

Відповідно до пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого наказом Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, серед інших, також організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення надходжень від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень відповідно до законодавства.

Територіальним органом, що реалізує повноваження Пенсійного фонду України на території Вінницької області є Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року, яке оскаржується прокурором, не стосується прав та обов`язків державних органів, інтереси яких представляє прокурор. Відповідні органи не позбавлені права самостійно звернутися до суду з позовом про відшкодування державі недоотриманих податків (зборів) чи інших платежів.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

В судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом третім частини другої статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

При постановленні ухвали від 06 листопада 2018 року про закриття апеляційного провадження апеляційним судом не враховано, що прокурор звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області і на виконання частини третьої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті апеляційної скарги обґрунтував наявність інтересу держави в оскарженні рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року, пославшись на те, що вирішення у судовому порядку спору шляхом визнання права власності на нежитлове приміщення за позивачем позбавило державу відповідних надходжень до бюджету, а також вказав, що органи в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з моменту винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідних заходів щодо його перегляду в апеляційному порядку не вжили, що свідчить про те, що орган, до компетенції якого віднесенні представницькі повноваження у цій сфері, належним чином їх не здійснює.

Також суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що дотримання вимог чинного законодавства, зокрема у сфері набуття та державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, становить суспільний інтерес (інтерес держави), а недотримання встановлених вимог цьому інтересу суперечить.

З урахуванням обставин цієї справи колегія суддів вважає, що прокурор, вказуючи на порушення передбаченої процедури набуття у 2017 році права власності на нерухоме майно на підставі нотаріально не посвідченого договору від 08 серпня 2008 року, а також на недотримання порядку сплати обов`язкових платежів, обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентними органам захисту інтересів держави. Зокрема, прокурор зазначив, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до винесення рішення, внаслідок якого державний бюджет та пенсійний фонд недоотримали визначені Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито», Податковим кодексом України та Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язкові платежі. При цьому органи державної влади, які наділені відповідною компетенцією у цій сфері, не вживали заходів, спрямованих на поновлення прав держави.

Із урахуванням зазначеного, висновок апеляційного суду про те, що інтереси держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням суду першої інстанції не порушуються є необґрунтованим.

Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду винесена без додержання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржена ухвала апеляційного суду скасуванню з направленням справи для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович