Справа № 463/654/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/218/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

позивача ОСОБА_2 і його представника - адвоката Левка С.Л.;

Цьвок Б.І. - представника АТ „СК „АХА Страхування";

адвоката Репецького В.В. - представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив ухвалити рішення, яким стягнути:

- з відповідача ОСОБА_6 матеріальну шкоду, а саме: 77 091 грн. 95 коп. - вартість автомобіля; 1 935 грн. - відшкодування за паркування автомобіля; 1 800 грн. - відшкодування за послуги експерта, а також 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- з відповідача АТ «СК «АХА Страхування»: 15600 грн. - на відшкодування за лікування; 21 000 грн. - на відшкодування за посилене харчування; 11 169 грн. - на відшкодування у зв'язку із втратою працездатності та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13.12.2017 року відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яким встановлено, що ОСОБА_6 29.11.2016 року на вул. Б.Хмельницького у м. Львові, керуючи транспортним засобом Хюндаі, д.н.з. НОМЕР_1, порушив правила безпеки дорожнього руху і, проїхавши на заборонений (червоний) сигнал світлофора, вчинивши зіткнення з транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням потерпілого ОСОБА_2, в результаті чого спричинив останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження з тривалим розладом здоров'я. Внаслідок вчинення злочину позивачу було завдано матеріальної шкоди, яку той просить стягнути в судовому порядку. Крім того, також просив стягнути судові витрати по справі, витрати на експертизу та витрати за паркування автомобіля (а.с. 1-4, 57-59).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 77091,95 грн. - вартість автомобіля, 1935 грн. - відшкодування за паркування автомобіля, 1800 грн. - відшкодування за послуги експерта та 40 000 грн. моральної шкоди, а всього 120 826 грн. 95 коп.

В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_6 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави (а.с. 154-156).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_6

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог до нього скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахованою у відповідача АТ «СК «АХА Страхування», якогоОСОБА_6 повідомив про настання страхового випадку.

Вважає, що позивачем не було подано до суду належних та допустимих доказів розрахунку розміру матеріальної шкоди, а також належних та допустимих доказів в обгрунтування розміру моральної шкоди, який є предметом позовних вимог.

Наданий позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог висновок експерта-автотоварознавця не вважає належним та допустимим доказом по справі, оскільки такий «не відповідає … вимогам ч.7 ст. 102 ЦПК України, яка передбачає, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок».

Вважає, що судом не враховано те, що в разі компенсації вартості автомобіля, запчастин відповідачем, пошкоджені частини (залишки ТЗ) передаються у власність особі, котра здійснила компенсацію (а.с. 158-163).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 6 статті 82 ЦПК України - що (зокрема) вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем (апелянтом) те, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та встановлено, що ОСОБА_6 29.11.2016 року на вул. Б.Хмельницького у м. Львові, керуючи транспортним засобом Хюндаі, д.н.з. НОМЕР_1, порушив правила безпеки дорожнього руху і, проїхавши на заборонений (червоний) сигнал світлофора, вчинивши зіткнення з транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням потерпілого ОСОБА_2 (в подальшому - «ДТП»), в результаті чого спричинив останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження з тривалим розладом здоров'я (а.с. 10).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2018 року вище згаданий вирок відносно ОСОБА_6 було змінено, а саме: звільнено останнього від призначеного цим вироком покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 115-116).

Як стверджується Полісом № АК/5283801 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.11.2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_6, як власника автомобіля НОМЕР_3, на момент вище згаданої ДТП була застрахованою у іншого відповідача по даній справі - АТ „СК „АХА Страхування" (а.с. 37).

Статтею 35 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду та інші документи, які мають відношення до справи, а також встановлено, що неподання такої заяви впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (п. 37.1.4 статті 37 згаданого Закону).

Позивачем ОСОБА_2 визнається той факт, що заяву про страхове відшкодування ним було подано до відповідача АТ „СК „АХА Страхування" лише 22.12.2017 року - після спливу вище згаданого річного строку з момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, встановленого для відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого, що і стало для АТ „СК „АХА Страхування" правовою підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування за заподіяну у ДТП його майну (автомобілю) шкоду.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (відповідачем ОСОБА_6), можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (відповідача АТ „СК „АХА Страхування") не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).

Як вбачається з вище наведеного, у відповідача АТ „СК „АХА Страхування", як страховика, не виник обов'язок перед позивачем з виплати останньому страхового відшкодування за заподіяну у ДТП його майну (автомобілю) шкоду: з підстав, що передбачені пунктом 37.1.4 статті 37 „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

А відтак у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог за рахунок АТ „СК „АХА Страхування" і доводи апеляційної скарги стосовно того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахованою у згаданого відповідача, до уваги прийматися не можуть.

Частиною 3 статті 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем подано до суду першої інстанції Висновок № 173 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та вартості автомобіля на момент ДТП, складений 12 квітня 2018 року експертом ОСОБА_8, який згідно з додатком 4 до порядку реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі оцінювачів попереджений про кримінальну відповідальність передбачену статтею 365-2 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок (а.с. 60-105), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що цей висновок не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки такий «не відповідає … вимогам ч.7 ст. 102 ЦПК України», також до уваги прийматися не можуть.

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_2 ствердив, що належний йому на праві власності автомобіль марки „ВАЗ 111830", номер кузова - НОМЕР_5, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, в пошкодженому у ДТП стані є в наявності і може бути наданий для огляду експерту або переданий апелянту після відшкодування останнім майнової шкоди.

В ході апеляційного розгляду справи апелянту і його представнику у відповідності з вимогами, які містяться у пункті 3 частини 5 статті 12 ЦПК України, було роз'яснено право заявити клопотання про призначення судом автотоварознавчої експертизи пошкодженого в ДТП автомобіля позивача та наслідки не вчинення ними такої процесуальної дії, однак такого клопотання зі сторони апелянта чи його представника до суду не поступило, так само, як не поступило будь-яких розрахунків, які б спростовували розрахунки вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та вартості автомобіля позивача на момент ДТП, наведені у вище згаданому Висновку № 173 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 квітня 2018 року.

За вище наведених обставин є відсутніми правові підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача 77 091 грн. 95 коп. матеріальної шкоди, завданої останньому в результаті пошкодження в ДТП належного йому на праві власності автомобіля, та (відповідно) 1 800 грн. вартості послуг експерта за складання Висновку № 173 експертного автотоварознавчого дослідження.

В той же час, наявну в матеріалах справи фотокопію квитанції на суму 1 935 грн. з призначенням платежу «платні послуги за паркування» (а.с. 5) не можна визнати належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат, які б знаходились у прямому причинно-наслідковому зв'язку з пошкодженнями, які зазнав у ДТП належний йому на праві власності автомобіль, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню - з відмовою у задоволенні цієї позовної вимоги за недоведеністю її зв'язку з ДТП.

Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишились і наступні обставини.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (п.9) міститься роз'яснення про те, що збитки потерпілому відшкодовуються в повному обсязі відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи судом і що при ухваленні рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В той же час, незважаючи на те, що пошкоджений автомобіль позивача, хоча і не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд при ухваленні рішення про стягнення на користь позивача відшкодування його вартості не обговорив питання про передачу цього автомобіля (після відшкодування збитків) відповідачу ОСОБА_6

Як вже зазначалося вище, позивач в суді апеляційної інстанції ствердив, що його автомобіль „ВАЗ 111830", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, в пошкодженому у ДТП стані є в наявності і він не заперечує проти його передачі особі, яка відшкодує йому збитки.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що після стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача матеріальної шкоди останній зобов'язаний передати у власність згаданому відповідачу вище згаданий автомобіль разом з свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу.

У відповідності до роз'яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - п.9).

Як встановлено вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року,в ДТП позивач зазнав середньої тяжкості тілесних ушкоджень з тривалим розладом здоров'я (а.с. 10), в результаті чого з 29.11.2016 року по 23.12.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні та у відділенні фізичної реабілітації Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 211).

Таким чином, безспірним є той факт, що позивач в результаті ДТП з вини ОСОБА_6 зазнав, як фізичних, так і моральних страждань.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відшкодування моральної шкоди, присуджене до стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача у розмірі 40 000 грн., відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення і в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, ч368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 1 935 грн. відшкодування за паркування автомобіля скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні ціє позовної вимоги, у зв'язку з чим другий абзац резолютивної частини згаданого рішення викласти у такій редакції:

„Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2:

- матеріальну шкоду у розмірі 77 091 грн. 95 коп. вартості автомобіля та 1 800 грн. вартості послуг експерта;

- 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди,

а всього - 118 891 грн. 95 коп.".

Резолютивну частину рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 липня 2018 рокупісля її другого абзацу доповнити абзацом наступного змісту:

„Зобов'язати ОСОБА_2 після виконання даного рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на його користь матеріальної шкоди передати у власність ОСОБА_6 автомобіль марки „ВАЗ 111830", номер кузова - НОМЕР_5, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, разом з свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.