Провадження № 2/263/738/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участі секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 17 грудня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, в якій, керуючись ст. ст. 182, 228, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, позивач просить суд: визнати поважними причини пропуску нею строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2; визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 08 квітня 2018 року померла її двоюрідна бабця ОСОБА_2, про що Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складений актовий запис № 847. Усі витрати, повязані з похованням останньої понесені позивачем. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1, інші спадкоємці як за заповітом, так і за законом відсутні. Позивач у встановлений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті бабці не звернулася, оскільки тривалий час хворіла та потребувала лікування, що призвело до великих матеріальних затрат, а для оформлення спадщини потрібні значні кошти. 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на указані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити (а. с. 3-4).

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона наполягала на задоволенні позовної заяви (а. с. 7).

Від представника відповідача ОСОБА_5 до суду надійшла заява від 19 лютого 2019 року про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала у повному обсязі (а. с. 35).

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовчі судові засідання. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 24).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та вказану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті (а. с. 37)

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази та отримані на запит суду матеріали від приватного нотаріуса щодо спадкоємців на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про смерть від 10 квітня 2018 року серії ІІ-НО № 026070, ОСОБА_2 померла 08 квітня 2018 року, про що складений актовий запис № 847 (а. с. 10).

За життя, 21 листопада 2014 року ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 21 листопада 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 9-746, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом на день своєї смерті буде мати право, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 12).

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 від 10 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, після померлої 08 квітня 2018 року ОСОБА_2 (а. с. 13).

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом указано те, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті 08 квітня 2018 року ОСОБА_2, оскільки не було подано у встановлений строк заяву про прийняття спадщини та не надано документів щодо підтвердження фактичного прийняття спадщини.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1995 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а. с. 11).

На запит суду приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 12 лютого 2019 року повідомлено, що спадкова справа після померлої 08 квітня 2018 року ОСОБА_2 не заводилася, на підтвердження чого представлено Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (а. с. 30, 31).

Згідно з медичними документами у ОСОБА_1 наявні різні види захворювань (а. с. 15, 16).

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для задоволення позову у заявлений позивачем спосіб.

Мотиви суду.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17.

У справі установлено, що 08 жовтня 2018 року закінчився строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак з медичних документів наявних у матеріалах справи вбачається, що позивач протягом шестимісячного періоду після смерті ОСОБА_2 хворіла, проходила лікування, у тому числі стаціонарно.

З викладеного вбачається, що причиною несвоєчасного звернення до нотаріальної контори був незадовільний стан здоровя позивача, тому вона не мала можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Стосовно того, чи є інші спадкоємці померлої ОСОБА_2, то судом установлено, що ніхто крім позивача, на користь якого складений заповіт, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався.

Щодо подачі позову до Маріупольської міської ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім неї не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, вона звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, у звязку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна.

Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача Маріупольської міської ради Донецької області, оскільки нерухоме майно, яке заповів спадкодавець, знаходиться на території м. Маріуполя.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а саме: у звязку з хворобою, тому наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Керуючись ст. ст. 1218, 1220, 1233, 1233, 1269, 1270, 1272, 1277 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 7681, 84, 89, 141, 142, 200, 263265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у 2 (два) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, відкритої після смерті ОСОБА_2, яка померла 08 квітня 2018 у м. Маріуполь Донецької області.

Стягнути з Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобовязання Управління державної казначейської служби України у м. Маріуполі в Донецькій області повернути сплачений судовий збір у сумі 352 (триста пятдесят два сорок) грн. 40 коп., внесений ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, згідно з квитанцією від 17 грудня 2018 року № 4258629 на розрахунковий рахунок № 5052, отримувач Маріуп. УК/Центральний район/ 22030101, банк отримувача Казначейство України, код отримувача 37989721.

Розяснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ВВ 578064, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

Маріупольська міська рада, юридична адреса: проспект Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, , електронна адреса: ; www.marsovet.org.ua, засоби звязку: +38 ; +38 .

Суддя О.М. Музика