18.03.2019 Справа № 363/4197/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАИНИ

18 березня 2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., при секретарі Рибки І.Є., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. основного грошового зобов'язання, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2016 року ОСОБА_3 було надано у борг ОСОБА_4 з яким вони разом працювали у ТОВ «Ш.С.Г.» шляхом грошового переказу з власного карткового рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20 000 грн. Протягом декілька місяців, позивач неодноразово усно нагадував ОСОБА_4 повернути наданий для його власних потреб борг в добровільному порядку, однак, ані конкретної дати, ані грошових коштів від відповідача він не отримав, після чого їх дружні та робочі відносини погіршилися. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів від 26.06.2018 року та просив останнього повернути грошові кошти на картковий рахунок позивача у строк 30 днів. 05.07.2018 року ОСОБА_4 отримав письмову вимогу, однак станом на дату подачі позовної заяви до суду відповіді на неї не надав.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2018 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що довідка з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2018 року є доказом, яка підтверджує факт укладення позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Строк позики визначений не був, він був визначений псля направлення письмової вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала що договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладався, ОСОБА_4 позику не отримував, ніякого правочину немає. Матеріали справи не містять підтвердження укладення між позивачем та відповідачем укладеного договору, вказана представником позивача довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2018 року не дає можливості встановити хто саме отримав зазначену в ній суму грошових коштів. Також надано письмові додаткові пояснення по справі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.01.2016 року з карткового рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_2 на картковий рахунок № НОМЕР_3 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 20 000 гривень.

26 червня 2018 року ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу на ім'я ОСОБА_4 про повернення коштів у розмірі 20 000 гривень у строк тридцять днів з дня отримання цієї вимоги.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20 000 гривень матеріали справи не містять.

Наявна в матеріалах справи довідка Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 25.04.2018 року № 2QKGUA7D3HLQFAFJ про те, що ОСОБА_5 23.01.2016 року здійснив переказ грошових коштів зі свого карткового рахунку № НОМЕР_2 на картковий рахунок № НОМЕР_3 у розмірі 20 000 гривень із зазначенням одержувача ОСОБА_4 не підтверджує того факту, що між сторонами було укладено договір позики або вчинення будь - якого правочину.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем та його представником не доведено наявності укладеного між сторонами договору позики.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525,526, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76 , 77, 81, 89, 258-268, 274-279, 354, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий М.Б. Баличева