Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2019 Справа №607/7624/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Пастернак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини: сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що з 12 серпня 2014 року вона перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2016 року, розірвано. У даному шлюбу народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач, не бере участі в утриманні та вихованні сина, не цікавиться його матеріальним забезпеченням, духовним та моральним розвитком, його станом здоров'я, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на повному утриманні та вихованні матері та позбавлений батьківської турботи.

Відповідач ОСОБА_4 позовних вимог не визнав, подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він продовжує надавати своєму сину матеріальну допомогу. На час зайнятості по роботі відповідач переказував кошти на утримання дитини на банківську карточку АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач з любов'ю ставиться до свого сина, бажає брати участь у його вихованні, неодноразово забирав сина додому на вихідні, однак позивач створює йому перешкоди у побаченні та спілкуванні з сином, розпочинала сварки, не бажала брати подарунки для сина. Згідно відповіді Тернопільського дошкільного навчального закладу №5 Тернопільської міської ради Тернопільської області, із вересня 2017 року ОСОБА_5 відвідував зазначений заклад усього 10 дні. Вказав, що він має інтерес до свого неповнолітнього сина. Також зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи із характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та просить суд їх задовольнити, у судовому засіданні зазначила, що відповідач неодноразово приходив до неї у нетверезому вигляді, погрожував їй, з приводу чого вона зверталась за допомогою до органів поліції, про що свідчать відповіді із управління поліції, а тому вважає, що слід позбавити відповідача батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Також зазначив, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 14 вересня 2018 року рекомендовано батькові ОСОБА_4 налагодити взаємовідносини з малолітнім сином ОСОБА_5 для подальшого спілкування. Матері дитини ОСОБА_1 сприяти у налагодженні взаємовідносин батькові ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_5. для подальшого спілкування.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, подавши клопотання відповідно до якого просить справу розглядати у відсутності їх представника, підтримують висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тернопільським міськрайонним судом у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого 22 січня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із 12.08.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2016 року).

У даному шлюбі в них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного тану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції).

Позивач ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_5. зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №87 від 30.03.2016 р., виданою ТОВ «МЖК «ІрЛАГА» та наданою копією будинкової книги.

Як вбачається із довідки педіатричного віділення №1 поліклінічного відділу КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на огляд в поліклініку з'являється лише мати.

Відповідно до довідки №2 від 01.03.2018 р. та довідки №100 від 12.07.2018 р. малолітній ОСОБА_5 відвідує Тернопільський дошкільний навчальний заклад №5 з вересня 2017 року.

Як вбачається із характеристики, наданої ТОВ «Данон Дніпро», ОСОБА_4 працює експедитором відділу дистрибуції. За час роботи показав себе грамотним фахівцем, здатним вирішувати поставлені перед ним завдання, проявляти відповідальний і творчий підхід до виконання службових обов'язків. Дисциплінарних стягнень не має, трудову дисципліну не порушував.

Відповідно до довідки №441/14-32 від 02.11.2018 р., ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Тернопілький молокозавод» з 08 серпня 2014 р. (наказ №184-к від 31.07.2014 р.).

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №780 від 22.10.2018р., беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки ОСОБА_1 не надала відповідних документів щодо підтвердження невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 стосовно сина ОСОБА_5. Одночасно орган опіки та піклування вважає за доцільне попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно сина ОСОБА_5.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 не навела фактів неналежного виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх батьківських обов»язків по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5, зазначила, що між сторонами виникали конфліктні ситуації під час відвідування ОСОБА_4 своєї колишньої дружини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину.

Статтею 164 СК України, визначено виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пункт 18 зазначеної постанови роз»яснює, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, суд має з'ясувати винність поведінки відповідача, врахувати її характер, особу батька, інші обставини справи з огляду на підставу позбавлення батьківських прав, передбачену ст. 164 СК України.

Європейський Суд з прав людини у пунктах 54, 55, 56, 59 свого рішення у справі «Хант проти України» (Hant v. Ukraine) від 07 грудня 2006 року зазначив, «…що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27 листопада 1992 року, Серія а, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров»ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір»ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка виключає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень…».

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до своєї малолітньої дитини не підлягає до задоволення. При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували підстави позбавлення відповідача батьківських прав, які наведені у ч.1 ст.164 СК України. При цьому суд наголошує, що такі докази не було надано позивачем під розгляду зазначеного питання органом опіки та піклування Тернопільської міської ради за наслідками розгляду якого, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 Також суд приходить до переконання, що між сторонами у справі, які є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 склались неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації, що негативно відображається на вихованні дитини, її психічному стані та максимально не забезпечує якнайкращі інтереси дитини. Також суд зазначає, що комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті тернопільської міської ради 14 вересня 2018 року ухвалено рішення «Про встановлення порядку участі батька ОСОБА_4 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1», яким зазначена комісія вирішила рекомендувати батькові ОСОБА_4 налагодити взаємовідносини з малолітнім сином ОСОБА_5 для подальшого спілкування. Матері дитини ОСОБА_13 сприяти у налагодженні взаємовідносин батькові ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_5 для подальшого спілкування.

За наведених підстав, суд вважає, що слід відмовити в позові та не позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 Одночасно, суд вважає, що відповідача слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_4.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.164, 165 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області або безпосередньо до апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан