Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/4637/18

Номер провадження 22-ц/804/576/19

15 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця",

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2018 року, у складі судді Сараєва І.А., повний тест рішення складений 05 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 лютого 2018 року № 263/11814/17, з відповідача на її користь стягнуто: заборгованість по заробітній платі у розмірі 7736,07 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2548,23 грн., оплату щорічної відпустки за період з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року (31 день) у розмірі 6426,66 грн., компенсація за невикористані відпустки (68 днів) у розмірі 14097,19 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 21.06.2017 року по 02.02.2018 року, що складає 49773,16 грн., а всього 80581,31 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2018р. вказане рішення залишено без змін. Однак рішення суду відповідач не виконував. Жовтневим районним судом м. Маріуполя виданий виконавчий лист, який був направлений нею до Печерського РВДВС м. Київ для виконання. Постановою державного виконавця від 5 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56306508 з виконання виконавчого листа, виданого 02.02.2018 р. Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на її користь вказаних коштів. 27.06.2018 року на її картковий рахунок надійшло 80581,31 грн. по зведеному виконавчому провадженню № 53314543. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 09.07.2018 року вказане виконавче провадження було закінчене, через фактичне виконання рішення суду. Рішення суду у справі № 263/11814/17 про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на її користь заборгованості по заробітній платі, зокрема середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні набрало чинності 02.02.2018р., а фактично виконане було лише 27.06.2018 року. У зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 лютого 2018 року по 27 червня2018 року включно, 98 днів х середньоденний заробіток 315,02 грн., що становить 30871,96 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 лютого 2018 року по 27 червня 2018 року включно, у сумі 30871,96 грн., з утриманням з ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, місцезнаходження будівлі Донецькій дирекції залізничних перевезень РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де працював позивач, знаходилось на території проведення антитерористичної операції, яка не контролюється Українською владою та виробнича діяльність на непідконтрольній території була припинена. Судом першої інстанції не враховано науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України за 2018 року №126/2/21-10.2 про наявність форс-мажорних обставин, які свідчать про відсутність вини підприємства у невиконанні трудового законодавства та унеможливлюють своєчасну виплату заробітної плати. Отже, оскільки унеможливлення виконання обов'язків роботодавця, передбачених законодавством України про працю спричинило впливом дії форс-мажорних обставини, тому ПАТ «Укрзалізниця» має бути звільнено від відповідальності за їх виконання.

У свою чергу ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, відповідно якого зазначає, що посилання відповідача на не здійснення ведення господарської діяльності та нарахування заробітної плати за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року, відсутність первинних документів для проведення розрахунку при звільненні, а також відсутність вини відповідача з приводу несвоєчасного розрахунку при звільненні були предметом розгляду у справі № 263/11814/17 та рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12.02.2018 року по цій справі, яке набуло законної сили, позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі. Також з посиланням на ст.10 Закону України № 1669 від 02.09.214 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначає, що єдиним належним та допустимим доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є сертифікат Торгівельно-промислової палати України. Отже, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з 02.08.2016 року по 20.06.2017 року працювала в ПАТ "Українська залізниця", а саме відповідно до наказу №02/ДН-лс від 01.08.2016р. була прийнята за переводом на посаду провідного юрисконсульта відділу електропостачання Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнена з роботи 20.06.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років, що підтверджується записом в трудовій книжці, виданій на ім'я позивача 14 жовтня 2002 року (а.с. 9-15).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 263/11814/17 від 02.02.2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ "Українська Залізниця" на користь ОСОБА_2: заборгованість по заробітній платі у розмірі 7736,07 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2548,23 грн., оплату щорічної відпустки за період з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року (31 день) у розмірі 6426,66 грн., компенсація за невикористані відпустки (68 днів) у розмірі 14097,19 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 21.06.2017 року по 02.02.2018 року, що складає 49773,16 грн., а всього 80581,31 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2018р. вказане рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили (а.с. 16-38)

Згідно з випискою з карткового рахунку ОСОБА_2, 27.06.2018р. на рахунок від Печерського РВ ДВС надійшло 80581,31 грн. (а.с. 39)

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 56306508 від 09.07.2018року, винесеною заступником начальника відділу Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 263/11814/17, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя від 02.02.2018р. про стягнення з ПАТ "Українська Залізниця" на користь ОСОБА_2 суми у розмірі 80581,31 грн., закінчено у зв'язку з фактичним виконанням (а.с. 40).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Колегія судді не у повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких товариство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з ОСОБА_2 по заробітній платі і, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці ПАТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень проти судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.( а.с. 72-80)

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.( а.с. 79)

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.( а.с.79)

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2014 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Доводи позивача, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 лютого 2018 року № 263/11814/17 з відповідача на її користь вже стягнуто суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, а отже, суд визначився з наявністю вини відповідача, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Як вбачається зі вступної, описової та мотивувальної частини рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 лютого 2018 року (справа№ 263/11814/17) відповідач не обґрунтовував свої заперечення проти позову наявністю форс мажорних обставин, встановлених висновком Науково-правового висновку Торгово-Промислової палати України від 16 січня 2018 року, отже, суд не міг надати правову оцінку даному доказу.

У свою чергу, предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за інший період, тобто з 03 лютого 2018 року по 27 червня 2018 року, що не було предметом спору у цивільній справі № 263/11814/17 .

За викладених вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2018 року та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частини 1 ст. 141ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що позивач не звільнений зі сплати судового збору за вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Українська залізниця» підлягає до стягнення витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1057,20 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.