Дата документу 18.02.2019
Справа № 337/510/18
Провадження № 2/334/653/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 27.10.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої стала позивачка, ка керувала автомобілем ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, та відповідач, який керував автомобілем ВАЗ-114830110, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Власником автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3, позивачка керувала автомобілем на підставі довіреності від 14.02.2014. В результаті ДТП, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, був пошкоджений.

05.02.2018 був проведений огляд вказаного автомобіля, про що складено протокол. Викликаний телеграмою ОСОБА_2 для огляду автомобіля не зявився. За звітом про оцінку вказаного автомобіля, складеним 12.02.2018, вартість відновлювального ремонту складає 53601,21 грн., а з урахуванням зносу автомобіля 40141,54 грн.

Враховуючи вартість відновлювального ремонту у співставленні з ринковою вартістю аналогічного автомобіля, автомобіль відновлювати економічно недоцільно. За проведення оцінки автомобіля позивач сплатила 1200,00 грн.

Окрім пошкодження транспортного засобу, в результаті ДТП позивачка зазнала тілесних ушкоджень, тривалий час перебувала на лікуванні. За час лікування було витрачено 2707,44 грн.

Крім матеріальних втрат у звязку з ушкодженням здоровя, позивачка зазнала і моральних страждань, оскільки в результаті отриманих травм вона довгий час зазнавала головного болю, болів в хребті та забитих тканинах голови і обличчя. Моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя, втратою на деякий час працездатності, погіршення зору, мають бути компенсовані виплатою відповідачем 40000,00 грн.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Відповідач не повідомив про страховий випадок свою страхову компанію, а тому ніяких виплат від страхової компанії позивачка не отримувала.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, а тому потерпілий вправі отримати відшкодування безпосередньо від заподіювача, який в свою чергу не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою він уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З наведених підстав просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 44048,98 грн., моральну шкоду у сумі 40000,00 грн., а також витрати по оплаті судового збору у сумі 840,50 грн.

З урахуванням заперечень відповідача та ПрАТ «ПРОСТО-страхування» проти позову, позивачка 30.07.2018 подала заяву, де вказала, що страхова компанія виплатила їй страхове відшкодування у сумі 25420,00 грн. і що вона продала частину придатних запасних частин пошкодженого автомобіля за 7800,00 грн., ОСОБА_2 сплатив їй суму франшизи у розмірі 1000,00 грн., а тому просила задовольнити її позов з урахуванням отриманих сум і стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 9828,98 грн., яка складається з матеріальної шкоди спричиненої здоровю у сумі 2707,44 грн., витрат на проведення оцінки автомобіля у сумі 1200,00 грн., та 5921,54 грн. різниці між сумою оцінки пошкодженого автомобіля, здійсненої на замовлення позивачки, та оцінки страхової компанії, а також моральну шкоду у сумі 40000,00 грн.

18.01.2019 представник позивача подала заяву, в якій виклала позовні вимоги наступним чином: стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену здоровю у сумі 2707,44 грн., витрати на проведення оцінки автомобіля у сумі 1200,00 грн., та моральну шкоду у сумі 40000,00 грн.; різницю між сумою оцінки пошкодженого автомобіля, здійсненої на замовлення позивачки, та оцінки страхової компанії, у розмірі 5921,54 грн. просить стягнути з ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Ухвалою від 18.01.2019 суд вищезазначена заява відповідно до вимог ч.2, ч.3 ст. 49, ст. 51, ч.2 ст. 126 ЦПК України залишена без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов вказує, що вимоги позову є необґрунтовані і задоволенню не підлягають, оскільки він і ОСОБА_1 у триденний строк після ДТП звернулися з відповідними заявами до ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Працівники страхової компанії склали акт про настання страхового випадку, розяснили, що після встановлення вини буде здійснено виплату страхового відшкодування.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2018 відповідача визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

18.06.2018 сторони знову зявилися до страхової компанії, ОСОБА_1 подала заяву про виплату їй, як представнику власника автомобіля, страхових виплат за даним страховим випадком.

Таким чином, виплату страхового відшкодування за шкоду, спричинену майну, і шкоду, заподіяну життю і здоровю, повинна здійснювати страхова компанія.

З цих підстав вважає себе неналежним відповідачем у справі.

Також просить при розгляді справи врахувати, що він сплатив позивачці суму франшизи у розмірі 1000,00 грн., і що позивачка продала пошкоджений транспортний засіб за 12000,00 грн.

Що стосується суми моральної шкоди, вважає що вона нічим не обґрунтована, а тому у задоволенні позову в цій частині також просить відмовити.

Третя особа ПрАТ «ПРОСТО-страхування» надала пояснення щодо обставин виплати потерпілій страхового відшкодування, вказуючи що страховою компанією у повній мірі виконані зобовязання, що випливають з укладеного з ОСОБА_2 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1276182.

В судовому засіданні позивачка, її представник підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у позові в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

В судове засідання 18.02.2019 особи, які беруть участь у справі, не зявилися, звернулися із заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 27.10.2017 сталася ДТП за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, і транспортного засобу ВАЗ-11830, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_3, був пошкоджений.

25.12.2016 між ОСОБА_2 та АТ «ПРОСТО-страхування» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1276182, автомобіля ВАЗ-11830, реєстраційний номер АР3378ВА.Строк дії до 24.12.2017. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю двісті тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну сто тисяч гривень, розмір франшизи 1000,00 грн.

Дата повідомлення страховика про настання події 27.10.2017.

ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 30.10.2017 з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Встановлено, що пошкоджений транспортний засіб був оглянутий 31.10.2017, у встановлений законом термін, за участі ОСОБА_1, визначено обсяг пошкоджень та замовлено проведення експертного дослідження з метою визначення вартості проведення відновлювального ремонту.

На підставі вищезазначеного огляду незалежним експертом був складений Звіт №127, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, дорівнює його ринковій вартості та становить 34345,64 грн.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Отже, страховою компанією було виконано вимоги пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, за замовленням ОСОБА_1 спеціаліст-товарознавець, оцінювач ОСОБА_4 провів оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження, про що складено Звіт №14 від 12.02.2018. Згідно висновку, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, станом на 05.02.2018 складає 40141,54 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2018 було визнано винним у вчиненні вищезазначеного ДТП водія автомобіля ВАЗ-11830, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2

20.06.2018 ОСОБА_1 30.10.2017 звернулася до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно з п. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При цьому, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 продала залишки пошкодженого автомобіля за 7800,00 грн., що фактично являє собою утилізаційну вартість автомобіля та є різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

У відповідності з п. 36.6. Закону страхувальник ОСОБА_2 на стадії судового розгляду справи компенсував потерпілій ОСОБА_1 передбачену договором страхування суму франшизи у розмірі 1000,00 грн.

17.07.2018 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» складено страховий акт №124313, згідно якого вартість матеріального збитку становить 26545,64 грн. (вартість автомобіля до ДТП, матеріальний збиток 34345,64 грн. 7800,00 грн. ринкова вартість автомобіля після ДТП = 26545,64 грн.), та визначено розмір страхового відшкодування у сумі 25545,64 грн. (вартість матеріального збитку 26545,64 грн. 1000,00 грн. франшиза = 25545,64 грн.).

Виплата ОСОБА_1 страхового відшкодування у зазначеній сумі була здійснена ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 18.07.2018, що підтверджується платіжним дорученням №12704 від 18.07.2018 та визнається позивачкою.

Таким чином, страхова компанія виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в узгодженому з потерпілою розмірі, визначеному на підставі вищенаведених положень статей 30, 36 Закону № 1961-ІV, тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну майнову шкоду в межах ліміту, встановленого пунктом 9.2 статті 9 Закону № 1961-ІV.

Суд дійшов висновку, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування розміру страхового відшкодування.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди у сумі 5921,54 грн., розрахованої позивачем виходячи з вартості матеріальної шкоди, встановленої Звітом №14 від 12.02.2018 станом на 05.02.2018 у сумі 40141,54 грн., і Звітом №127 про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, у сумі 34345,64 грн., а також витрат на проведення оцінки транспортного засобу у сумі 1200,00 грн., оскільки страховою компанією було виконано вимоги пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При вирішенні спору суд також виходить з того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Судом встановлено, що в результаті ДТП завдано шкоду здоровю потерпілій ОСОБА_1, що підтверджується випискою з історії хвороби №16443 (діагноз - струс головного мозку, забій мяких тканин голови і обличчя, подапоневротична гематома правої лобно-тімяної області, забій шийного відділу хребта, травматичний шийний міозит, забій грудної клітини), копіями листків непрацездатності за загальний період з 27.10.2017 по 02.12.2017, копіями чеків за вказаний період на загальну суму 2707,44 грн.

Статтею 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно статті 24 Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Оскільки згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «ПРОСТО-страхування» є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілою щодо відшкодування шкоди, заподіяної її здоров'ю, пов'язаної з лікуванням, в сумі 2707,44 грн., позов в частині її стягнення з ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок ДТП, суд виходить з того, на страховика покладається обовязок відшкодування потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження, моральної шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, суд вважає доведеним спричинення потерпілій моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок ДТП та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок ДТП.

Приймаючи до уваги доведеність спричинення потерпілій моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя внаслідок ДТП, враховуючи розмір матеріальної шкоди, спричиненої здоровю, тривалість лікування, глибину спричинених внаслідок цього фізичних та душевних страждань, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у сумі 3000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

В частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 9828,98 грн., яка складається з матеріальної шкоди спричиненої здоровю у сумі 2707,44 грн., витрат на проведення оцінки автомобіля у сумі 1200,00 грн., та 5921,54 грн. різниці між сумою оцінки пошкодженого автомобіля, здійсненої на замовлення позивачки, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору суд присуджує з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), треті особи: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя внаслідок ДТП, 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) витрати по оплаті судового збору у сумі 840,48 грн. (вісімсот сорок гривень 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.