печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., перевіривши матеріали заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Любивеця П.В. про забезпечення позову у справі №757/21785/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 07.05.2019, для вирішення питання про відкриття провадження.

17.05.2019 ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі.

Так, в рамках вказаної справи представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Любивеця П.В. про забезпечення позову у справі №757/21785/19-ц, в обґрунтування даної заяви зазначає, що станом на момент звернення позивача до суду із позовом (травень 2019 року) та до 30 вересня 2019 року власником квартири був ОСОБА_1 .

Однак, під час підготовки до чергового судового засідання, призначеного на 10 жовтня 2019 року, на відповідному сайті Міністерства юстиції України було замовлено актуальну інформацію про право власності на спірну квартиру.

Отримавши вказану вище інформацію 15 жовтня 2019 року (вже після чергового судового засідання) було встановлено, що 27 вересня 2019 року позивач ОСОБА_2 , на підставі тієї ж таки копії договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1995 року, звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за ним прав на спірну квартиру, і реєстратор, за наявності очевидних протиріч про право власності на квартиру, що містилися в реєстрі, документам, які подав заявник, зареєстрував за ним право власності на квартиру, про що виніс рішення, датоване 30 вересня 2019 року.

Представник відповідача, зазначає, що на момент судового засідання, призначеного у справі 10 жовтня 2019 року, спірна квартира на праві приватної власності вже була зареєстрована за позивачем.

На думку представника відповідача, представник позивача, який приймав участь в попередньому судовому засіданні в судове засідання 10 жовтня 2019 року навмисно не з`явився. Новий представник, який з`явився в судове засідання 10 жовтня 2019 року не повідомив суд про зміну власника спірної квартири і підстави зміни такого права, що є предметом розгляду даної справи.

На даний час право приватної власності на спірну квартиру ОСОБА_1 порушене. Тому представник відповідача, вважає, що є всі підстави для звернення до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та державного реєстратора Дев`яткіна Олексія Андрійовича, Комунального підприємства "Правочин" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області ( адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Хрещатик, 44-Б) про скасування рішення від 30 вересня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Таким чином, представник стверджує, щ позивач ОСОБА_2 , за відсутності будь-якої згоди відповідача та його проінформованості, за наявності судового спору, фактично позбавив його право власності на свою користь.

Тобто, на даний час існує реальна загроза того, що позивач відчужить (продасть, подарує, і т.д.) спірну квартиру, і в такому разі захистити свої права для відповідача буде неможливо, а також внаслідок цих можливих дій можуть постраждати інші особи, які стануть стороною такого правочину і втратять грошові кошти або інші цінності, укладаючи договір, який стосується нерухомості, реєстрація яких є фактично на даний час є спірною. За таких обставин доречним на даний час є негайне накладення арешту на предмет спору.

Підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З врахуванням зазначених обставин, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Любивець П.В., просить суд: накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 000.

Розглянувши заяву представника відповідача про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п.п. 3.3 п. 3 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 накладання заборони щодо відчуження за спадковим договором, договором довічного утримання (догляду), застави (іпотеки), а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцям фізичної особи, оголошеної померлою, проводиться шляхом вчинення посвідчувального напису на всіх примірниках договору або свідоцтва про право на спадщину.

П . п. 4.1 п. 4 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку передбачає, що накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів.

Так, суд надійшов до висновку, що в матеріалах справи не міститься належних доказів ні зі сторони позивача, ні зі сторони відповідача, щодо того, яким чином набуте право власності на квартиру відносно якої виник спір. Оскільки, станом на день подачі позовної заяви, власником квартири у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: станом на 02.05.2019 був ОСОБА_1 (відповідач) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер:177, від 04.04.019, виданий приватним нотаріусом Київського міського округу Бригідою В.О., у зв`язку з чим позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду, оскільки вказує, що квартира на праві власності належить останньому з 1995 року, надавши копію договору від 30.10.1995 року.

Разом з цим, з заяви про забезпечення позову, поданої представником відповідача до подання зустрічної позовної заяви, вбачається, а саме: з довідки Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що станом на 09.10.2019 власником квартири є позивач - ОСОБА_2 , на підставі договору №1028, виданого 30.10.1995, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковирзіною С.П.

З врахуванням зазначених обставин, суд вважає, що станом на день подачі заяви про забезпечення позову існує реальна загроза відчуження майна, тому з метою недопущення відчуження предмету спору незаконним шляхом та з метою дослідження всіх обставин справи, а саме встановлення законного власника спірної квартири та в подальшому виконання рішення суду,суд вважає, що є всі наявні підстави для накладення арешту за заявою представника відповідача, оскільки метою даного забезпечення є збереження предмету спору, тому заява від представника відповідача про забезпечення позову з врахуванням даних обставин є доцільною.

Окрім цього, суд звертає увагу, що 17.07.2019 ухвалою суду було витребувані документи на підставі яких було виникнення права власності, однак такі документи станом на день розгляду заяви не були надані.

Таким чином, заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів зацікавлених осіб та не буде нести негативні наслідки для сторон у справі, оскільки виходячи з позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивач та відповідач зацікавлені в збережені даної квартири.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Строк дії заходів забезпечення позову передбачено ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Любивеця П.В. про забезпечення позову у справі №757/21785/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 000.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, адреса: АДРЕСА_4

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя Т.Г, Ільєва