Справа № 136/1629/18
Провадження № 22-ц/801/453/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С. І.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Стадника С.І., повний текст якого складений 18 грудня 2018 року

в справі №136/1629/18 за позовом

ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_4 (відповідач),

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли земельна частка (пай), і майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва.

Зазначене майно, як вважає позивач, фактично було прийняте спадкоємцями померлої - батьком позивача ОСОБА_6, дочкою спадкодавця, а його сестрою, відповідачем ОСОБА_4 та ним шляхом спільного проживання та фактичного вступу в управління та володіння майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_6

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли, як зазначив позивач, також увійшли земельна частка (пай), майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва, а також частка спадкового майна після смерті ОСОБА_5

Спадщина після батька, на думку ОСОБА_3, фактично була ним прийнята в порядку, визначеному статтею 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Однак його сестра ОСОБА_4 оформила спадкове майно, яке відкрилось після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на себе, чим на думку позивача порушила його права як іншого спадкоємця 1-ї черги, що і стало підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом, оскільки встановлення факту постійного його проживання з батьком на час смерті останнього дасть на думку позивача дасть йому змогу прийняти відповідну частину спадкового майна в установленому законом порядку.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, не з'ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції взято до уваги лише доводи сторони відповідача щодо не проживання його з батьком на момент смерті останнього, а натомість подані ним докази зворотного залишились поза увагою суду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Від апелянта - позивача ОСОБА_3 суду надійшла письмова заява про розгляд справи в його відсутність.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли:

1) земельна частка (пай) площею 3,18 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала ОСОБА_5 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_1, зареєстрованого 21 липня 1997 року за порядковим номером 286.

2) майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області в розмірі 0,04 % пайового фонду підприємства, належний померлій на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2, виданого 29.07.2003 року Новоприлуцькою сільською радою Липовецького району Вінницької області

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли:

1) земельна частка (пай) площею 3,18 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала ОСОБА_6 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_3, зареєстрованого 21.07.1997 року за порядковим номером №285;

2) майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області в розмірі 0,31 % пайового фонду підприємства, належний померлому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_4, виданого 14.01.2002 року Новоприлуцькою сільською радою Липовецького району Вінницької області.

Зазначене майно, за винятком земельної частки (паю) площею 3,18 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала ОСОБА_5 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_1, зареєстрованого 21 липня 1997 року за порядковим номером 286, було прийняте дочкою померлих, спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4.

Отже між сторонами виник спір щодо спадщини після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (батьків сторін), які померли ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно.

Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року й відповідно до пункту 4 його Прикінцевих та перехідних положень застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що правила його книги шостої застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 Постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСП, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення про спадкування за ЦК УРСР.

За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Отже за змістом статті 549 ЦК Української РСР юридичне значення має не факт проживання зі спадкодавцем, а саме факт вступу в управління або володіння спадковим майном, що, серед іншого може бути підтверджений документами про проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем безпосередньо перед смертю останнього.

Натомість позивач звернувся до суду з позовною вимогою про встановлення юридичного факту постійного спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже законодавством, що діяло на час відкриття спадщини не було передбачено такого способу захисту спадкових прав як встановлення факту проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Чинне на час смерті ОСОБА_6 законодавство пов'язує прийняття спадщини не з фактом проживання особи зі спадкодавцем, а з фактичним вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном.

Натомість факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має значення для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, яка до спірних правовідносин не застосовується.

Разом з тим, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме факт проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Письмовими доказами достовірно встановлено, що момент смерті ОСОБА_6, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 з сім'єю проживав по сусідству, але в окремому належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2

Зазначене підтверджене також іншими засобами доказування, а саме показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які суду показали, що задовго до смерті батька ОСОБА_3 переїхав з сім'єю в окремий будинок, де і проживав.

Згідно свідоцтва про право власності від 07 квітня 2003 року, а також державних актів на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6 ОСОБА_3 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_3

Натомість видані виконкомом Новоприлуцької сільської ради Вінницької області довідки про те, що позивач нібито проживав без реєстрації з батьком до дня його смерті суд обґрунтовано відкинув як недостовірні, та такі, що суперечать ним же раніше виданим довідкам про те, що на момент смерті спадкодавця з ним проживала лише його дочка - відповідач по справі ОСОБА_4, а також іншим матеріалам справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що довідки, на які посилається позивач, не містять фактичної підстави їх видання, якими можуть бути дані погосподарських і земельних книг, акти обстеження, протоколи за результатами роботи створених органом місцевого самоврядування комісій тощо, а натомість є висновками сільського голови (старости) з питань спору, що виник між сторонами, що не належить до його компетенції.

Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, дійшов законного і обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог і наявність підстав для відмови в позові з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.03.2019

Головуючий І. М. Стадник

Судді М. В. Матківська

О. С. Панасюк