Справа № 2-1484/11
Провадження № 2/484/951/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Мельничук О.В.

при секретарі Голубковій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі позивач) 11.08.2011 року звернулось з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідачка-1) та ОСОБА_3 (далі відповідачка-2) солідарно заборгованість в сумі 38 496,57 доларів США, що еквівалентно 306 856,16 грн. за кредитним договором № 014/08-112/50757 від 27.07.2006 року станом на 27.07.2011 року, пені в сумі 99 716,49 грн., всього 406 572,65 грн. та судових витрат: судовий збір 1 700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом 120,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 24.07.2006 року між позивачем та відповідачкою-1 укладено кредитний договір № 014/08-112/50757 за програмою кредитування «житло в кредит на вторинному ринку» відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 33 800,00 доларів США із відсотковою ставкою 12% річних строком на 240 місяців, з 24.07.2006 року по 24.07.2026 року. Згідно з п. п. 3.1, 5.1 вказаного договору сплата кредиту та відсотків здійснюються щомісячно до 15-го числа кожного місяця у валюті кредиту відповідно до графіку погашення кредиту.

У забезпечення виконання зобов`язань відповідачки-1 перед позивачем укладено договір іпотеки від 20.07.2009 року, згідно з яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира, яка належить відповідачці-1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Додатковим забезпеченням виконання зобов`язань виступає укладений між позивачем та відповідачкою-2 договір поруки № 014/08-112/50575/П від 24.07.2006 року. Згідно з вказаним договором відповідачка-2 взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати солідарно з відповідачкою-1 за борговими зобов`язаннями згідно з умовами кредитного договору.

Суд 19.04.2012 року ухвалив заочне рішення, згідно з яким позов задоволено в повному обсязі.

Відповідачка-1, через повноважного представника, 05.04.2019 року (передано до установи зв`язку) звернулась до суду із заявою від 05.04.2019 року про скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 07.05.2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник відповідачки-2 15.05.2019 року надав до суду відзив на позовну заяву від 11.05.2019 року. Відзив мотивовано тим, що позивач шляхом висунення 14.10.2010 року вимоги про дострокове повернення боргу протягом тридцяти календарних днів, змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором до 14.11.2010 року. Враховуючи правові позиції Верховного Суду України, які співпадають з висновками Великої Палати Верховного Суду, вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя відповідачки-2, у зв`язку з чим договір поруки є припиненим. На підставі викладеного просить в задоволенні позову до відповідачки-2 відмовити.

Представник позивача 29.05.2019 року надав до суду відповідь на відзив від 27.05.2019 року № 114/5-154443, у якому зазначив, що оскільки строк поруки не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Таким чином, вважає, що договір поруки не є припиненим.

Представник відповідачки-2 04.06.2019 року надав до суду заперечення від 31.05.2019 року, в яких зазначив, що позивач у відповіді на відзив посилається на норми, які не були чинними на час виникнення спірних правовідносин, оскільки набули чинності з 04.02.2019 року. На підставі викладеного підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача 30.07.2019 року надав до суду уточнену позовну заяву від 19.07.2019 року № 114/5-159439, згідно з якою просить стягнути з відповідачок солідарно заборгованість за кредитом 29 701,35 доларів США, в тому числі прострочену заборгованість 8 458,90 доларів США.

Представник позивачки-2 у заяві з процесуального питання від 06.08.2019 року просить повернути позивачу уточнену позовну заяву, оскільки вона є такою, що містить вимоги про зміну предмету та підстав позову.

Ухвалою від 13.08.2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідачки-2 подав заяву від 28.08.2019 року, в якій не заперечуючи мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивач не надав первинних документів, які б доводили неналежне виконання відповідачкою-1 зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості відповідачки-1 перед позивачем. У зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача надав заперечення від 12.09.2019 року № 114/5-163688, в яких зазначив, що уточнена позовна заява по своїй суті є заявою про зменшення позовних вимог, а саме: з 38 496,57 доларів США на 29 701,35 доларів США, та не є такою, що змінює підставу та предмет позову.

Представник позивача надав до суду заперечення проти заяви від 19.09.2019 року № 114/5-164081, в яких підтримав свою раніше викладену позицію та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Від представника позивача 30.07.2019 року надійшла заява про забезпечення позову від 19.07.2019 року № 11415-159441, в якій ставилось питання про накладення арешту на майно відповідачки-2.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року вказану заяву про забезпечення позову повернуто заявнику через невідповідність приписам частини 9 ст. 153 ЦПК України, а саме: не зазначено повну адресу розташування нерухомого майна, на яке мало бути накладено арешт.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву від 11.10.2019 року № 114/5-166367 про проведення судового засідання у його відсутності; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка-1 в судове засідання не прибула, повноважного представника не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином; причини неявки суду не повідомила.

Відповідачка-2 в судове засідання особисто не прибула, направила повноважного представника, який в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у письмових заявах.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи, що представником позивача дотримано вимоги пункту другого частини другої статті 49 ЦПК, суд розглядає позовні вимоги в межах заяви представника позивача від 19.07.2019 року № 114/5-159439, а саме: стягнути з відповідачок солідарно заборгованість за кредитом 29 701,35 доларів США, в тому числі прострочену заборгованість 8 458,90 доларів США.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Між позивачем та відповідачкою-1 24.07.2006 року був укладений кредитний договір № 014/08-112/50757. Згідно з умовами договору відповідачка-1 отримала кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 33 800,00 доларів США; процентна ставка за користування кредитом 12% річних; строк кредитування 240 місяців з 24.07.2006 року по 24.07.2026 року. Згідно з п. п. 3.1,5.1 вказаного договору сплата кредиту та відсотків здійснюються щомісячно до 15-го числа кожного місяця у валюті кредиту відповідно до графіку погашення кредиту.

Відповідно до Графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору, відповідачка-1 мала сплачувати в рахунок погашення кредиту рівні платежі в сумі 140,83 доларів США починаючи з серпня 2006 року по липень 2026 року.

У забезпечення виконання зобов`язань відповідачки-1 перед позивачем укладено договір іпотеки від 20.07.2009 року, згідно з яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира, яка належить відповідачкі-1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. п. 3.5. кредитного договору між позивачем та відповідачкою-2 укладено договір поруки № 014/08-112/50575/П від 24.07.2006 року. Згідно з п. п. 3.1. вказаного договору поруки відповідачка-2 взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати солідарно з відповідачкою-1 за борговими зобов`язаннями згідно з умовами кредитного договору на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви. Відповідно до п. п. 4.1. сторони договору встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання; при цьому сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується ними конкретно, так як він визначається моментом повного погашення заборгованості відповідачки-1 по кредитному договору.

Відповідно до вимоги про дострокове погашення кредиту від 14.10.2010 року № 41 позивач звернувся до відповідачки-1 з вимогою про дострокове повернення кредиту, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, у зв`язку з виникненням заборгованості в сумі 35 713,60 доларів США, з яких: поточний залишок заборгованості за кредитом 29 701,35 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками за кредитом 5 719,30 доларів США, поточна заборгованість за відсотками по кредиту 292,95 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредитної заборгованості 65 339,92 грн.

Вимогу аналогічного змісту від 14.10.2010 року № 42 позивач направив відповідачці-2.

Позивач повторно направив вимоги про дострокове повернення кредиту, встановивши сім днів для повного розрахунку, вимога для відповідачки-1 від 02.08.2011 року № 193, для відповідачки-2 від 02.08.2011 року № 92.

Сторони не заперечували, що позивач повідомив відповідачів 14.10.2010 року про дострокове погашення кредиту протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги.

Згідно з розрахунком наданим позивачем станом на 12.07.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 29 701,35 доларів США. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачка-1 припинила виконувати умови кредитного договору щодо сплати кредиту з 12.11.2009 року (дата проведення останнього платежу на суму 500,00 доларів США).

Суд приймає до уваги, що відповідно до протоколу Загальних зборів акціонерів від 27.04.2018 року № 3б-58 прийнято рішення про зміну найменування позивача, а саме: з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідачка-2 змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією розірвання шлюбу (свідоцтво серії 1-ФП « НОМЕР_1 від 16.01.2007 року), а саме: з «Медюк» на « ОСОБА_4 ».

До встановлених судом фактичних обставин та змісту спірних правовідносин має бути застосовано такі норми права.

Під час розгляду справи суд застосовує законодавство України чинне на час виникнення спірних правовідносин.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК).

Відповідно до статті 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 ЦК).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, об`єктивно та неупереджено дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, прийшов до таких висновків.

Між позивачем та відповідачкою-1 було укладено цивільно-правову угоду, наслідком якою є виникнення у сторін угоди певних прав та обов`язків.

Відповідачі не надали суду переконливих доказів на підтвердження невиконання позивачем свого обов`язку за договором в частині надання кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 33 800,00 доларів США.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази суд приходить до висновку, що позивач свій обов`язок за договором в частині надання відповідачці-1 кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 33 800,00 доларів США виконав; відповідачка-1 отримала від позивача кредит у вказаному розмірі, який мала щомісячно повертати шляхом сплати рівних платежів в сумі 140,83 доларів США кожний, починаючи з серпня 2006 року по липень 2026 року.

Через неналежне виконання відповідачкою-1 своїх обов`язків за кредитним договором, перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 29 701,35 доларів США.

Відповідачі не надали суду переконливих доказів на спростування тверджень позивача, підтверджених розрахунком, щодо розміру заборгованості.

Оскільки відповідачка-1 припинила виконувати умови кредитного договору щодо сплати кредиту з 12.11.2009 року, позивач правомірно скористався своїм правом, передбаченим п. п. 6.5 кредитного договору про дострокового стягнення заборгованості, та пред`явив 14.10.2010 року до відповідачів вимоги про дострокове повернення кредиту, тим самим встановивши строк виконання зобов`язання за кредитним договором 15.11.2010 року.

Пред`явлення 02.08.2011 року повторних вимог про дострокове повернення кредиту протягом семі днів з моменту отримання вимог не скасовує встановлений позивачем у вимогах від 14.10.2010 року строк дострокового виконання зобов`язання 15.11.2010 року.

Згідно з пунктом 4.1. договору поруки останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором, тобто до настання певної події, не встановлює строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Позивач, пред`явивши письмову вимогу від 14.10.2010 року до відповідачки-1 та відповідачки-2 поручительки, встановив новий строк виконання зобов`язання протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, який сплив 15.11.2010 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки-2 про стягнення заборгованості 11.08.2011 року, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом поза межами встановленого законодавством шестимісячного строку.

Щодо доводів представника позивача, викладених у відповіді на відзив від 27.05.2019 року № 114/5-154443, про застосування частини четвертої статті 559 ЦК, а саме: порука, у разі не встановлення в договорі поруки строку поруки, припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частина четверта статті 559 ЦК в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2019 року № 2478-VIII, яка передбачає трирічний строк звернення кредитора з позовом до поручителя, введена в дію 19.02.2019 року.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 19.02.2019 року, суд доводи представника позивача не приймає.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині стягнення заборгованості з відповідачки-1 заборгованість має бути стягнуто у межах заявлених вимог, в частині стягнення заборгованості з відповідачки-2 підстав для стягнення заборгованості немає.

Оскільки прямої заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно виражене у договорі, у чинному законодавстві немає, то стягнення поточної заборгованості має бути у валюті кредитного договору. Вказаний висновок зазначено у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, судові витрати має бути стягнуто з відповідачки-1.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 82, 263, 265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (місце знаходження; вул.Ліскова, 9 м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/50757 від 24.07.2006 року станом на 12.07.2019 року в сумі 29701,35 доларів США (в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 776349,39 грн.)

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором№ 014/08-112/50757 від 24.07.2006 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1700 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.10.2019 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом. Суддя: