Справа № 755/9183/18
"26" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Астахової О.О.
при секретарі Якименко Т.С., Головатюк І.І., Індик М.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-
Обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 січня 2005 року він був прийнятий на роботу слюсарем з виготовлення вентиляційних систем 3 категорії з випробувальним терміном 1 місяць з окладом відповідно до тарифної ставки до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОВЕНТ», що підтверджується Наказом від 21.01.2005 року № 020-к.
28 грудня 2016 року позивач був звільнений з посади слюсаря з виготовлення деталей та вузлів систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації 6 розряду за згодою сторін, згідно з п. 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується Наказом від 28.12.2016 року № 47-к та Трудовою книжкою серії АХ № 513604.
Згідно з Наказу від 28.12.2016 р. № 47-к про звільнення, позивач вказує, що відповідач повинен був виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних днів. Крім того, відповідач повинен був виплатити заробітну платню з березня 2016 року до дня звільнення. Проте відповідач не виплатив належні позивачу при звільненні грошові кошти, у зв`язку із чим ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди та видано 23.11.2017 року судовий наказ про стягнення з ТОВ "Аеровент" на користь ОСОБА_3 заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі за період з березня 2016 року по грудень 2016 року у розмірір 21 399,18 грн.
Позивач вказує, що станом на день зверненя з даним позовом до суду відповідач не провів з ним розрахунок із заробітної та не виплатив компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки - 88 календарних днів, та інших належних при звільненні сум, чим також завдав йому моральних страждань, які виразилися в тому, що протягом тривалого часу позивач позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами, у зв`язку із чим він і його сім`я були позбавлені засобів для існування. В результаті означеного утворилися борги, чим порушились нормальні умови життєдіяльності. Позивач зазнав душевних страждань у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання.
Посилаючись на положення ст.ст. 95,117,233,237 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивач просить про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої проводився за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Відповідачу було роз`яснено його право на подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти з днів, з дня отримання ухвали суду. (а.с.42)
Відповідач правом на подання відзиву до суду не скористався.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовнтя 2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.49).
У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Виходячи з доводів, якими вони обґрунтовуються просила суд позов задовольнити та надла до суду розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні на дату ухвалення рішення суду у розмірі 107 332,41 грн. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов.
Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, вислухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 020-к від 21 січня 2005 року ТОВ «Аеровент», ОСОБА_3 призначено на посаду слюсарем з виготовлення вентиляційних систем 3 категорії з випробувальним терміном 1 місяць з 24 січня 2005 року з окладом відповідно до тарифної ставки. (а.с. 12).
Наказом № 47-К від 28 грудня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади слюсаря з виготовлення деталей та вузлів систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації 6 розряду з 28 грудня 2016 року за згодою сторін, згідно з п. 1 статті 36 КЗпП України.
За означеним Наказом, ОСОБА_3 підлягала виплаті компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних днів (а.с.13).
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, доствірності, допустимості та достатності доказів.
Відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що при звільненні позивача йому була виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних днів. А тому суд приходить до висновку, що компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних днів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням,творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100, визначено, що Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України) ( 322-08 ), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Отже розрахунок здійснюється за формулою В=ДхЗП(К-С-Н), де: В-сума відпускних; Д - кількість календарних днів відпустки; ЗП - сума заробітної плати та інших виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати та нараховані в розрахунковому періоді; К- загальна кіслькість календарних днів у розрахунковому періоді (12 місяців); С- кількість святкових та неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про
працю України); Н- час протягом якого працівник не працював.
А відтак, виходячи із обов`язку відповідача при звільненні працівника здійснити з ним розрахунок всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації в день звільнення, та відсутності належних, допустимих та достатініх доказів на підтвердження проведення такої виплати, виходячи з межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягненя з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних дні в сумі 8 430,39 грн. підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами і доповненнями, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Розрахунок середньоденної заробітної плати визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів.
Разом з тим, як убачається із довідки про заробітну плату ОСОБА_3 йому нараховано у вересні 2016 року - 108,90 грн., у жовтні 2016 року - 65,37 грн., а у листопаді 2016 року - 87,12 грн. заробітної плати.
Як зазначає позивач, такий розмір заробітної плати нараховано у зв`язку із тим, що протягом останніх трьох місяців перед звільненням він не працював на роботі.
Відповідно до абз. 4 п. 2 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами і доповненнями, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За даними довідки про доходи ОСОБА_3 у липні 2016 року розмір заробітної плати позивача складає - 3811,50 грн., у серпні 2016 року розмір заробітної плати позивача - 1389,78 грн. Кількість робочих днів у липні 2016 року - 21 день, у серпні 2016 року - 21 день. Середньоденна заробітна плата складає 123,84 грн. ((3811,50 грн.+ 1389,78 грн.):42) дні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач просить про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01 січня 2017 по 26 вересня 2019 року (день ухвалення судом рішення). А відтак за цей період суд і розраховує розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Перевіривши правильність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наданого позивачем, суд приходить до висновку, що він не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить, що за період з 01.01.2017 року по 26.09.2019 року кількість робочих днів складає 682 дні. Середньоденна заробітна плата позивача - 123,84 грн. А тому, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ТОВ "Аеровент" на користь ОСОБА_3 складає - 84 458,88 грн. (123,84 грн.х 682 дні).
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01.01.2017 року по червень 2018 року у розмірі 5607,96 грн.
Згідно із ст. ст. 1-3 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виходячи із розрахунку наданого позивачем, правильність якого перевірена судом компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 січня 2017 року по червень 2018 року складає 5607,96 грн.
А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як було встановлено у судовому засіданні відповідачем протягом 2016-2019 років не здійснювалась позивачу виплата належних при звільненні сум.
Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд приймає до уваги доводи позивача щодо завдання йому діями відповідача, які виразились у несвоєчасному здійсненні з ним розрахунків по заробітній платі та виплаті належних при звільненні сум - моральної шкоди, оскільки право працівника на своєчасну оплату праці закріплено законодавчо. Право працівника на належну та своєчасну заробітну плату кореспондується з обов`язком роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх.
Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.
Позивачем обгрунтувано позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідач не спростував доводів позивача, не довів перед судом відсутність своєї вини у несвоєчасних виплатах позивачеві, а тому виходячи із засад розумності, об`єктивності і справедливості, оцінюючи кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн.
З огляду на означене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 88 календарних дні у сумі - 8 430,39 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2017 року по 26.09.2019 року у сумі- 84 458,88 грн., компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 січня 2017 року по 01 червня 2018 року - 5607,96 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди. А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру та 704,80 грн. в частині вимог немайнового характеру, а всього 1409,60 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 10,12,13,76- 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 73, 115-117,233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 суд, -
Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Астахова