Єдиний унікальний номер 236/3138/18 Номер провадження 22-ц/804/566/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 236/3138/18 за позовом ОСОБА_1 до Публіч-ного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробіт-ній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини гро-шових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Україн-ська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Ткачов О.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донець-кої області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням те-рмінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначала, що вона працювала в інформаційно-обчислювальному центрі державного підпри-ємства «Донецька залізниця» з 18 серпня 1983 року. З 22 листопада 2007 року працювала на посаді інженера технолога першої категорії сектору впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця».

З 01 серпня 2016 року згідно наказу № 1/ос від 29 липня 2016 року, у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця», їй продовжено дію безстрокового трудового до-говору на посаді інженера технолога першої категорії сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління виробничого відділу впровадження та експлуатації вантажних пере-везень виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укр-залізниця».

З 20 березня 2017 року згідно з наказом № 19/ІОЦ від 17 березня 2017 року на підставі наказу начальника Донецької дирекції № 236/ДНД від 17 березня 2017 року було встановлено простій робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр».

29 червня 2017 року наказом № 2411/ДН-ОС від 29 червня 2017 року була звільнена за уго-дою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У день звільнення відповідачем їй була видана трудова книжка, але не виплачена заборгова-ність із заробітної плати та не виплачена грошова компенсація за невикористані 5 днів щорічної відпустки.

Посилаючись, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стяг-нути з відповідача на її користь:

- заборгованість із заробітної плати в сумі 17 431 грн. 36 коп.,

- не виплачену грошову компенсацію за 5 днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 1621 грн. 55 коп.,

- відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при зві-льненні за період з 29 червня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 95 022 грн. 83 коп.;

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати у розмірі 3 122 грн. 31 коп. (а.с. 2 - 4).

Крім того, з урахуванням доповнень до позовної заяви, посилаючись на ст. 137 ЦПК України, просила витрати на правову допомогу стягнути з відповідача (а.с. 78).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 17 431 грн. 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 95 022 грн. 83 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 3 122 грн. 31 коп., у загальній сумі 115 576 грн. 90 коп. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. В частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць рі-шення допущено до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення (а.с. 89-93).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ «Укрзалізниця» в апеляційній скарзі по-силається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької об-ласті від 26 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення щодо стягнення заробітної плати за липень 2016 року у сумі 3 901 грн. 91 коп. судом першої інстанції не враховано, що згідно зведеної відомості на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» станом на 04 жовтня 2018 року сума заборгованості за 2016 рік складає 2 778 грн. 59 коп.

Щодо стягнення заборгованості за період з березня 2017 року по липень 2017 року заявником зазначено, що за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 було нара-ховано та виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 533 грн. 39 коп., що підтвер-джено копією платіжної відомості.

З 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійс-нення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних переве-зень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. До Дирекції від виробничого підрозділу, в якому працювала позивач, не надходили первинні документи для нарахування заробітної плати. У зв'язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при ви-вільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ «Укрзаліз-ниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. Визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що су-проводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться, в тому числі у м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників.

У зв'язку з зазначеним відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльнос-ті та розташування офісу, зокрема, у м. Донецьк, за місцем роботи позивача по справі, що обумов-лено поважними причинами, та не має об'єктивної можливості підтвердити факт виконання пози-вачем своїх професійних обов'язків за трудовим договором.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що при розрахунку позовних вимог позивачем не враховані норми Податкового Кодексу України щодо оподаткування доходу фізичної особи, до якого зокрема включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (ви-плачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (п.п.164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу).

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповіда-чем зазначено, що при ухваленні рішення в цій частині судом першої інстанції невірно застосова-ні вимоги чинного законодавства під час визначення періоду, за який обчислюється середня заро-бітна плата.

Крім того, судом не враховано відсутність вини відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується науково-практичним висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і про наявність після 20 березня 2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обов'язків перед позивачем (а.с. 96 - 101).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 11 січня 2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суд-дя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Канурна О.Д. (а.с. 112).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливос-тями, встановленими цією главою. У ч. 3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеля-ційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин у цій справі, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється з повідомленням учасників справи.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Укрзалізниця" позивачем не на-дано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публі-чного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменова-но його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзаліз-ниця»).

В судове засідання апеляційного суду 20 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 та пред-ставник відповідача АТ «Укрзалізниця» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи пові-домлені.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розмі-щення 28 лютого 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 142).

Представник позивача ОСОБА_4 судову повістку-повідомлення про розгляд справи 20 лю-того 2019 року отримав 04 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 146).

Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» судову повістку-повідомлення про розгляд спра-ви 20 лютого 2019 року отримав 04 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 147)

Учасники справи апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомили і ві-дповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без по-важних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупере-джений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Укрзалізниця» під-лягає частковому задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 з 18 серпня 1983 року працювала в інформаційному-обчислювальному центрі ДП «Донецька залізниця», з 22 листопада 2007 року - на посаді інженера технолога першої категорії сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця» (а.с. 9-12).

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізо-вано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Украї-нська залізниця», про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці позивача (а.с. 12).

Таким чином, після реорганізації підприємства з позивачем ОСОБА_1 були продовжені трудові відносини.

Наказом № 2411/ДН-ОС від 29 червня 2017 року позивач звільнена 29 червня 2017 року на пі-дставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 26).

Згідно відомості на виплату грошей № 30 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала 24 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 533 грн. 39 коп. (а.с. 64 - 65), після чого інші виплати їй відповідачем не здійснювалися.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення заборгованості із заробіт-ної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини гро-шових доходів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Зазначив, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці». У спірний період позивач перебувала з Регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у трудових відносинах до 29 червня 2017 року, виконувала трудові обов'язки у повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд критично оцінив посилання на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати та дійшов висновку, що відповідно до судової практики, яка склалася з цього питання, висновок щодо унеможливлювання виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не може бути доказом звільнення власника чи уповноваженого ним органу від відповідальності перед найманим працівником, оскільки цей висновок викликає сумнів в його відповідності дійсності, є приватним замовленням відповідача, складений на підставі наданих та підібраних відповідачем даним, зазначений висновок зроблено всупереч ст. 259 КЗпП України, яка є спеціальною нормою щодо регулювання питання додержання законодавства про працю.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебувала з ним у трудових відносинах, працювала інженером технологом першої категорії сектору впровадження та експлуатацій АСУ диспетчерського управління виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювального центру» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних переве-зень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 29 червня 2017 року № 2411/ДН-ОС ОСОБА_1 звільнено 29 червня 2017 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 26). Ці обставини у апеляційній скарзі відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання вина-городи за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на-лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праців-ник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача роз-рахунок з нею не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою» для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції було встановлено початок простою з 20 березня 2017 року. Начальникам відповідних виробничих підрозділів наказано встановити відповідними наказами початок простою з 20 березня 2017 року для працівників виробничого підрозділу (а.с. 33-34).

Наказом начальника виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювального центру» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця» було встановлено початок простою з 08.00 годин 20 березня 2017 року; на час простою для всіх працівників встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов'язано всіх працівників виробничого підрозділу, які знаходяться на простої, з'являтися на свої робочі місця, на початку та наприкінці робочого дня розписуватися в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться в простої», оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно з графіком робот (а.с.30-32).

Порядок оплати часу простою, зазначений у цих наказах, відповідає положенням ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

ОСОБА_1 виходила на роботу в період з 16 березня 2017 року по 29 червня 2017 року, що підтверджено наданими позивачем копіями Табеля обліку використання робочого часу за бере-зень, квітень, травень, червень 2017 року (а.с. 22-25).

З 29 червня 2017 року на підставі наказу № 2411/ДН-ОС від 29 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компен-сації за 5 днів відпустки (а.с. 26).

Звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача на її користь забор-гованість по заробітній платі за липень 2016 року у розмірі 3 901 грн. 91 коп., за період з 16 берез-ня 2017 року по 29 червня 2017 року у розмірі 13 529 грн. 85 коп., компенсацією за невикористані п'ять днів щорічної відпустки у сумі 1621 грн. 55 коп. та середній заробіток за час затримки роз-рахунку при звільненні, починаючи з часу звільнення по день пред'явлення позову - 95 022 грн. 83 коп.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано до суду розрахунки заробіт-ної плати, видані виробничим підрозділом «Інформаційно-обчислювального центру» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця» за липень 2016 року та за період з березня по червень 2017 року, згідно яких відповідачем до виплати позивачу була нарахована заробітна плата після відрахування податків та інших обов'язкових платежів за липень 2016 року 3 901 грн. 91 коп., березень 2017 року - 5 811 грн. 63 коп., квітень 2017 року - 2 608 грн. 13 коп., травень 2017 року - 6 608 грн. 27 коп., червень 2017 року - 1 313 грн. 45 коп. (а.с. 17-21).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції дійшов висновку, що суми зазначені позивачем відповідають наданим докумен-там та здійсненим розрахункам.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками.

Відповідачем надано копію зведеної відомості на виплату заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 по ДП «Донецька залізниця» станом на 04 жовтня 2018 року, згідно якої залишок несплаченої суми заборгованості за 2016 рік перед позивачем складає 2 778 грн. 59 коп. (а.с. 62).

Згідно відомості на виплату грошей № 30 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала 24 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 533 грн. 39 коп. (а.с. 64 зворот).

З урахуванням зазначеного стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборго-ваність по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 2 778 грн. 59 коп., за березень 2017 року - 3278 грн. 24 коп. (5811,63 - 2533,39), за квітень 2017 року - 2608 грн. 13 коп., за травень 2017 року - 6608 грн. 27 коп., за червень 2017 року - 1313 грн. 45 коп., а всього 16 586 грн. 68 коп.

Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам ре-гулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом робо-тодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповно-важеним на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату пра-ці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини влас-ника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється ви-плата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міні-стрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компе-нсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 ко-шти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівни-кам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечен-ня реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купі-вельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням спожи-вчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабі-нету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожив-чих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Су-дової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону Украї-ни від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, неза-лежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації через відсутність вини відповідача у порушенні трудових прав працівників, в тому числі встановлених строків виплати заробітної плати.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрун-тованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Проте, розраховуючи компенсацію втрати частини грошових доходів, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компен-сацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компе-нсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів). Крім того, судом в рішенні суду не наведено розрахунок цієї компенсації.

Апеляційним судом встановлено, що заборгованість позивачу по виплаті заробітної плати за липень 2016 року складає 2778 грн. 59 коп. (а.с. 63) (з цих сум податки та інші обов'язкові платежі вже утримані).

Компенсація апеляційним судом розраховується станом на 26 листопада 2018 року - на день постановлення рішення судом першої інстанції.

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2016 року станом на 26 листопада 2018 року (дата ухвалення судового рішення) у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з ураху-ванням індексів споживчих цін за період з серпня 2016 року по жовтень 2018 року, складає 855 грн. 80 коп. (2778,59 грн. х 0,308 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2016 року по жовтня 2018 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року складала 537 грн. 63 коп. (3278,24 х 0,164 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по жов-тень 2018 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 2608 грн. 13 коп. у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 388 грн. 61 коп. (2608,13 х 0,149 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по жовтень 2018 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 6608 грн. 27 коп. у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 865 грн. 68 коп. (6608,27 х 0,131 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по жовтень 2018 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 1313 грн. 45 коп. у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 169 грн. 43 коп. (1313,45 х 0,129 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року).

Таким чином, розмір компенсації втрати частини грошових доходів за липень 2016 року, а та-кож за період з березня по червень 2017 року складає 2817 грн. 15 коп.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений поста-новою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробіт-ної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпу-сток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законо-давством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Враховуючи, що позивач звільнена 29 червня 2017 року, обчислення середньої заробітної пла-ти для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували звільненню, тобто за період з червня 2016 року по травень 2017 року.

Виробничим підрозділом «Інформаційно-обчислювального центру» обчислення середньої за-робітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснено виходячи із заробіт-ної плати за період з червня 2016 року по травень 2017 року включно, середньоденна заробітна плата за цей період склала 324 грн. 31 коп., тому компенсація за 5 днів відпустки у розмірі 1621 грн. 55 коп. обчислена відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Судом на користь позивача стягнута компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1621 грн. 55 грн. згідно заявлених позивачем позовних вимог, проте зазначена сума за вирахуванням податку вже врахована у якості заборгованості по заробітній платі за червень 2017 року у сумі 1313 грн. 45 коп. (а.с. 21).

Підстав для зміни рішення суду в частині стягнення на користь позивача компенсації за неви-користані 5 днів відпустки у розмірі 1621 грн. 55 коп. відсутні.

Заборгованість по компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки у сумі 1621 грн. 55 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати судом обчислена без утримання податків та інших обов'язкових платежів, а тому для нарахування компенсації на ці доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до п. 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості є недоведеними. Відповідач не надав доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за спірний період.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: ке-рує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторона-ми; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обо-в'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються на тій обставині, що відсутні первинні документи для на-рахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про припинення трудового догово-ру, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умо-ви, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією «Донецька залізниця» прос-тою, в тому числі і щодо виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр», позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 16 березня 2017 року від виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» до СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 ро-ку по 29 червня 2017 року, не спростовують висновків суду про наявність заборгованості із заробі-тної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висно-вок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 68-76), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час висновки зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсут-ність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною доку-ментацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відпо-відача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробіт-ної плати.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції зазначив, що висновок щодо унеможливлювання виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не може бути доказом звільнення власника чи уповноваженого ним органу від відповідальності перед найманим працівником. Крім того, судом зазначено, що цей висновок викликає сумнів в його відповідності дійсності, є приватним замовленням відповідача, складений на підставі наданих та підібраних відповідачем даним, зазначений висновок зроблено всупереч ст. 259 КЗпП України, яка є спеціальною нормою щодо регулювання питання додержання законодавства про працю.

З таким рішенням суду погодитися неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити пра-цівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або упов-новажений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідач не заперечує, що в день звільнення 29 червня 2017 року розрахунок з позивачем проведений не був і не проведений до теперішнього часу. Проте посилається на те, що з 20 берез-ня 2017 року щодо відповідача засвідчено дію форс-мажорних обставин, які унеможливлюють ви-конання ним своїх зобов'язань відповідно до ст. 47, ст. 116 КЗпП України, що свідчить про відсут-ність вини відповідача.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач працювала у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр та входив до складу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень", який був розташований у м. Донецьку.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Термін «антитерористична операція» визначено в ст. 1 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (у редакції Закону України від 05 чер-вня 2014 р. № 1313-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові за-ходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для за-безпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території прове-дення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної опе-рації - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради націо-нальної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подо-лання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення прове-дення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводила-ся антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким за-тверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична опера-ція, м. Донецьк належать до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Донецьк згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам націона-льній безпеці України» від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради націона-льної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення за-хоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено перемі-щення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 сі-чня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством Украї-ни про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчено настання для ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» обставин непереборної сили з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», зокрема, щодо виконання зобов'язань перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України (а.с. 68 - 76).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обста-вини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізич-них осіб (абзац 3 ч. 3 ст. 14 у редакції Закону України від 02 вересня 2014 р. № 1669-VII).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України від 2 грудня 1997 р. N 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіона-льні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта гос-подарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непе-реборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворо-тні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіо-нальними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної си-ли), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокре-ма, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування май-нової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці від-носини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з не-своєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої май-нової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення циві-льного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслі-док випадку або непереборної сили.

У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Отже, науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 ро-ку № 126/2/21-10.2 підготовлено Торгово-промисловою палатою України у відповідності з її ком-петенцією і у порядку, встановленому законом, та підтверджує відсутність вини відповідача у не-виплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ "Укрзалізниця" та позивачем з 17 бе-резня 2017 року на тимчасово окупованій території виникли та дотепер існують обставини непе-реборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення власника чи уповноваженої ним особи від відповідальності перед найманим працівником у невиплаті позивачу належних сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 23 березня 2016 року у справах №№ 6-364цс16, 6-365цс16; від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс16; від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16), та узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 06 лютого 2019 року у справі №408/2331/17 та від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнен-ня заборгованості по заробітній платі, про стягнення середнього заробітку за час затрим-ки розрахунку при звільненні з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення підлягає зміні

Беручи до уваги наведене, стягненню на користь позивача підлягає заборгованість по виплаті заробітної плати за липень 2016 року у сумі 2 778 грн. 59 коп., за березень 2017 року - 3278 грн. 24 коп., за квітень 2017 року - 2608 грн. 13 коп., за травень 2017 року - 6608 грн. 27 коп., за червень 2017 року - 1313 грн. 45 коп. (з цих сум податки та інші обов'язкові платежі вже утримані), а також компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2817 грн.15 коп. (з цієї суми мають бути утримані податки та інші обов'язкові платежі).

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судо-вих витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлю-ються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про опла-ту праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою приро-дою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не вхо-дить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за липень 2016 року, за березень - червень 2017 року, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушен-ням строків їх виплати, рішення суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розг-лядом справи у суді першої інстанції, стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. також підлягає зміні.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної пла-ти.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, зві-льнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсу-ється за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по виплаті заро-бітної плати за липень 2016 року, за березень - червень 2017 року у сумі 17 431 грн. 76 коп., ком-пенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги у загальній сумі 1621 грн. 55 коп. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у сумі 3122 грн. 31 коп., всього на суму 22 175 грн. 62 коп., позивачка була звільнена від сплати судового збору.

Апеляційним судом позовні вимоги задоволено у сумі 19 403 грн. 83 коп., що складає 16,55 % (19 403,83 х 100) : 117 198,45 від заявлених позивачем вимог, тому понесені відповідачем судові витрати у розмірі 286 грн. 92 коп. (1733,66 х 16,55%) відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим сума задоволених апеляційних вимог відповідача в частині позовних вимог, що стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі, склала 2771 грн. 79 коп.( 22 175, 62 -19 403,83), що складає 12,50 % (100% - (19 403,83 х 100%) : 22175,62) від заявлених в цій частині позовних вимог.

З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення за-боргованості по заробітній платі, сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 216 грн. 70 коп. (1733,66 х 12,50 %) має бути відшкодований йому за рахунок дер-жави.

При зверненні з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 95 022 грн. 83 коп., позивачка не була звільнена від сплати судового збору.

З огляду на те, що в цій частині за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» позовні вимоги залишилися без задоволення, судовий збір у розмірі 1230 грн. 04 коп. (1733,66 - (286,92+216,70)) має бути стягнутий з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольни-ти частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 17 431 грн. 76 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 95 022 грн. 83 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 3 122 грн. 31 коп. у загальній сумі 115 576 грн. 90 коп. та в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судових витрат у сумі 704 грн. 80 коп. змінити

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 16 586 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісі-мдесят шість) грн. 68 коп з яких заборгованість за липень 2016 року - 2 778 грн. 59 коп., за бере-зень 2017 року - 3278 грн. 24 коп., за квітень 2017 року - 2608 грн. 13 коп., за травень 2017 року - 6608 грн. 27 коп., за червень 2017 року - 1313 грн. 45 коп. (з цих сум податки та інші обов'язкові платежі вже утримані).

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх ви-плати у сумі 2817 (дві тисячі вісімсот сімнадцять) грн.15 коп.

У задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при зві-льненні відмовити.

Зобов'язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 2817 грн.15 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Акціонерному товариству "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору у розмірі 216 (двісті шістнадцять) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерномого товарист-ва "Українська залізниця" судовий збір у розмірі 1230 грн. 04 коп. (одна тисяча двісті тридцять) грн. 04 коп.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований