Дата документу 19.03.2019 Справа № 332/1742/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1742/18 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/316/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зміну способу виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що Заводським районним судом м. Запоріжжя 13.12.2010 року було ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Заводський РВ ЗМУ, про звернення стягнення. Позовні вимоги задоволені в повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.10980 від 01.03.2007 року в розмірі 26910,77 доларів США звернуто стягнення на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №14.10980/5 від 15.03.2010 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зазначає, що на даний момент ПАТ КБ «Приватбанк» позбавлений можливості виконання вказаного рішення суду, у зв'язку з відсутністю необхідних документів для реалізації предмета іпотеки, відсутністю попиту покупців, та відсутністю у Банка вільного доступу до предмета іпотеки.

З цих підстав ПАТ КБ «Приватбанк» в заяві просило суд змінити спосіб виконання зазначеного рішення суду, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.10980 від 01.03.2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» звернути стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано до заяви жодних доказів на підтвердження неможливості чи складнощів у виконанні рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2010 року, а також жодних доказів того, що банком вживались будь-які заходи, спрямовані на виконання рішення суду. Окрім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зазначивши, що в разі задоволення вимог заяви фактично буде змінено по суті зміст резолютивної частини рішення суду.

Колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Така ж норма міститься і в ст. 435 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття "спосіб" і "порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, які раніше встановлені. При цьому, розглядаючи заяву про зміну способу виконання рішення, суд не вправі змінювати зміст рішення або його суть.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2427цс15).

В резолютивні частині рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2010 року зазначено: «…В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10980 від 01.03.2007 року в розмірі 26910,77 доларів США звернуто стягнення на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №14.10980/5 від 15.03.2010 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу…» (а.с. 85).

Як вбачається зі змісту заяви Банк просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведенням прилюдних торгів.

Слід відмітити, що ст. 435 ЦПК України передбачає заходи, спрямовані на безумовне виконання рішення суду, що набрало законної сили, а не на зміну його змісту чи суті.

Аналізуючи рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2010 року, зміст ч.1 ст.16 ЦК України, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки у разі зміни формулювання повноважень Банку у спосіб реалізації предмету іпотеки, буде фактично змінено суть рішення суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.

За вказаних обставин, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року по цій справі - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: