Справа № 313/1126/18
Провадження № 2/313/83/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

19.03.2019 року смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Кравцова С.О. при секретарі судового засідання Василенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні Веселівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики, інфляційних витрат, відсотків річних та процентів за користування позикою, суд

В С Т А Н О В И В :

27.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення позики, інфляційних витрат, відсотків річних та процентів за користування позикою.

Свої позовні вимоги позивач, обґрунтовує тим, що у квітні 2016 року Відповідач звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти, які були необхідні Відповідачеві для власних потреб. У звязку з гарними приятельськими та діловими стосунками позивач погодився допомогти та надати грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) у борг Відповідачу в строк до 30 червня 2016 року.

29 квітня 2016 року Відповідач отримав грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) із зазначенням строку повернення до 30 червня 2016 року, про що видав відповідну власноручно написану письмову розписку.

Відповідач за вказаною письмовою розпискою у визначений строк борг у розмірі 3000,00 грн. не повернув. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення вищевказаних грошових коштів, що в кінцевому випадку виявилось безрезультатним, в звязку з чим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач до судового засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач неодноразово у судове засідання не з'являвся, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн. із зазначенням строку повернення до 30 червня 2016 року, про що відповідач власноручно написав позивачу розписку.

Однак, позичальником за договором позики зобовязання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані.

Згідно наданих позивачем розрахунків загальна сума боргу відповідача за вищевказаною розпискою, яка підлягає стягненню складає 3000,00 грн. позики; 810,41 грн. індексу інфляції; 185,50 грн. 3% річних та 1956,25 грн. процентів за користуванням позикою (облікова ставка НБУ), всього 5952,16 грн.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту договору позики слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та відсотків за користування позикою обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі ст.ст.526, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282, 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики, інфляційних витрат, відсотків річних та процентів за користування позикою - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1кошти в сумі 3000,00 грн. позики, 810,41 грн. індексу інфляції, 185,50 грн. 3% річних та 1956,25 грн. процентів за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3