Справа № 585/468/19
Номер провадження 2/585/381/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 березня 2019 року м.Ромни
Роменський міськрайонний суд Сумської області
в складі: головуючої судді Машини І.М.,
при секретарі - Дмитренко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 25 по першому провулку Гвардійської в м. Ромни Сумської області. Вимоги позову мотивовані реєстрацією відповідачки у вищевказаному будинку, в якому вона з 2007 року не проживає, чим створює перешкоди у реалізації права власності позивача.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовільнити в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», будь-яких клопотань до суду не надходило, відзиву на позов не направляла.
У відповідності до ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, відповідно до вимог ст. 19, 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Роменською міською ДНК 10.11.1999 та зареєстрованого в реєстрі № 1182, на праві власності належить будинок № 25 по першому провулку Гвардійської у м. Ромни Сумської області (а.с. 5).
Відповідно до актів проведення обстеження сімей міста на предмет фактичного проживання для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива виходячи з обставин, які склалися, за підписами голови квартального комітету ОСОБА_3 та мешканців міста ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, встановлено, що зареєстровані члени сім»ї за адресою м. Ромни, 1 пров. Гвардійської, 2: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, хоча фактично проживають лише ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_2 фактично проживає за іншою адресою: м. Ромни, вул. Індустріальна, 87 (а.с. 6-8).
З довідки про склад сімї з місця реєстрації, виданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області 31.01.2019 р. № 01-35/1040, за адресою: Сумська область, м. Ромни, 1 пров. Гвардійської, 2, крім позивача зареєстровані відповідачка та ОСОБА_7 (а.с. 9).
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Свідок ОСОБА_6, 16.06.1963, та ОСОБА_4, 08.12.1946, підтвердили, що ОСОБА_2 за адресою: м. Ромни, 1 пров. Гвардійської, 2, не проживає вже давно.
Факт реєстрації відповідачки у будинку за адресою м. Ромни, 1 пров. Гвардійської, 2, що належить позивачу, порушує його право власності, відповідачка вибула у інше місце проживання понад 10 років тому, в звязку з чим втратила право на користування житлом за вказаною адресою.
З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.
Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 1600 грн. суд відмовляє, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок надання правничої допомоги.
З відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, в прибуток держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору.
На підставі положень ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 142, 200, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 280 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 25 по першому провулку Гвардійської у м. Ромни Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники, які не були присутні в судовому засіданні мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 20.03.2019.
Суддя: підпис...
СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_8