КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/4810/15 Головуючий у І інстанції - Баличева М.Б.
апеляційне провадження №22-ц/824/2536/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 лютого 2016 року

у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за опалення,

встановив:

В листопаді 2015 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за опалення до ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року №363 «Про визначення виробника, постачальника та виконавця послуг теплопостачання та гарячого водопостачання у м. Вишгороді». ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, в межах балансової належності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мешкають за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми 3-А від 26 травня 2015 року.

Добровільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої обов'язки не виконують та незважаючи на повідомлення про борг, оплату послуг здійснювали частково, у зв'язку із чим, станом на 01 вересня 2015 року виникла заборгованість в сумі 5280,79 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 лютого 2016 року позовні вимоги Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» заборгованість у сумі 5280,79 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» витрати пов'язані з їх викликом у пресі у сумі 420 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» судовий збір у сумі 1218 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій зазначили, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалися на те, що 31 липня 2003 року рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №363 було вирішено визначити Комунальне підприємство теплових мереж «Вишгородтепломереда» виробником, постачальником та виконавцем послуг теплопостачання та гарячого водопостачання в місті Вишгород (крім об'єктів з автономною теплогенерацією) з урахуванням існуючих балансових розмежувань по кожному об'єкту.

ВРКП «Вишгородтепломережа» нараховує платежі мешканцям будинку АДРЕСА_1 по тарифу як для споживачів підключених до централізованої мережі теплопостачання м. Вишгорода при наявності будинкових та квартирних засобів обліку теплової енергії, хоча система опалення будинку по АДРЕСА_1 не є централізованою, а належить до системи автономного теплопостачання.

Органами місцевого самоврядування ВРКП «Вишгородтепломережа» не було затверджено тариф на опалення для будинків з даховими котельнями в м. Вишгород та не було визначено виконавцем такої послуги ні у вересні 2011 року ні в наступних роках. Отже, договір про надання послуг з централізованого опалення не було укладено і, крім того, договір не відповідав типовому.

Також, відповідачами було неодноразово проінформовано ВРКП «Вишгородтепломережа» про необхідність відключення квартири АДРЕСА_1 від системи теплопостачання будинку.

Просили скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 лютого 2019 року по справі № 363/4810/15-ц та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

На апеляційну скаргу ВРКП «Вишгородтепломережа» подало відзив, який обґрунтовує тим, що не відповідає нормам чинного законодавства посилання апелянтів на те, що їх будинок обладнаний системою автономного теплопостачання, а відтак до них не міг і не може застосовуватися тариф на централізоване опалення.

Скаржники зверталися з відповідними листами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг та до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо роз'яснення вказаного питання, на що отримали лист відповідь про те, що мешканці квартир, які знаходяться у будинках із власними даховими котельнями, отримують послугу з централізованого опалення від автономного джерела теплової енергії, а також що встановлення окремих тарифів для споживачів з даховими котельнями не передбачено нормами чинного законодавства.

У листі - роз'ясненні Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства зазначено, що мешканці квартир, які знаходиться у будинках з власними даховими котельнями, отримують послугу з централізованого опалення від автономного джерела теплової енергії.

Крім цього, скаржники зазначають, що ними не було укладено договір на послуги з централізованого опалення.

Проте, відсутність належних чином оформлених договірних правовідносин не звільняє їх від обов'язку щодо оплати отриманих послуг з централізованого опалення.

Вважає, що жодних аргументованих підстав для задоволення апеляційної скарги скаржників взагалі не має.

Просило залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року №363 «Про визначення виробника, постачальника та виконавця послуг теплопостачання та гарячого водопостачання у м. Вишгороді» ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, в межах балансової належності.

Відповідно до довідки за формою 3-А ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Добровільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої обов'язки не виконують та не зважаючи на повідомлення про борг, оплату послуг здійснювали частково, у зв'язку із чим, станом на 01 вересня 2015 р. виникла заборгованість у сумі 5 280, 79 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення норм закону та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, відповідачі свої зобов'язання не виконують у зв'язку з чим з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.162 ЖК України, споживач зобов'язаний оплачувати послуги з централізованого опалення у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що є настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Крім того відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості з послуг централізованого опалення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства посилання апелянтів на те, що їх будинок обладнаний системою автономного теплопостачання, а відтак до них не міг і не може застосовуватися тариф на централізоване опалення, що також узгоджується з роз'ясненнями, наданими Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, яке у своєму листі зазначило, що мешканці квартир, які знаходиться у будинках з власними даховими котельнями, отримують послугу з централізованого опалення від автономного джерела теплової енергії.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору та витрат пов'язаних з їх викликом у пресі, оскільки такий порядок стягнення витрат діючим законодавством не передбачений, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, а стягненню підлягає з відповідачів на користь позивача судовий збір та витрати пов'язані з їх викликом у пресі в рівних частинах з кожного окремо.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення витрат, пов'язаних з викликом відповідачів у пресі, а також судового збору змінити, та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» витрати пов'язані з їх викликом у пресі у розмірі по 210 грн. з кожного окремо, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі по 609 грн. з кожного окремо.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба