Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 705/2350/16-ц

провадження № 61-27017св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за первісним позовом) - Губін Дмитро Олегович,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі -

ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та

ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0СV/029/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 22 900,00 швейцарських франків, строком до 22 грудня 2022 року.

24 грудня 2007 року на забезпечення виконання указаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-0CV/029/2007, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором в частині сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує, позивач просив стягнути у солідарному порядку із відповідачів заборгованість станом на 01 березня 2016 року в розмірі 556 723,72 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 16 813,39 швейцарських франків (454 469,29 грн) та заборгованості за відсотками за користування кредитом -

3 782,97 швейцарських франків (102 254,43 грн).

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання несправедливими окремих умов кредитного договору, визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору в цілому, стягнення незаконно отриманих коштів.

Позов мотивовано тим, що кредитний договір від 24 грудня 2007 року

№ ML-0CV/029/2007, укладений між ним та банком з чисельними, грубими порушеннями законодавства, які полягають у тому, що він отримав текст спірного договору в день його підписання і часу для його вивчення у нього не було. Крім того, банк не виконав вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. Разом з тим, позивачу не було роз`яснено про типи відсоткових ставок, не проведено роз`яснень, який тип відсоткової ставки встановлено саме йому. Вважав, що пункти договору суперечать один одному та додатку № 2 до договору, а тому є такими, що прямо вводять його в оману, оскільки він був позбавлений можливості прогнозувати свої витрати при погашенні кредиту. Також спірним договором передбачено обов`язок позичальника сплатити на користь банку комісію за управління кредитом, проте при укладенні вказаного договору жодних доручень за плату вчиняти будь-які правочини від імені позичальника та за його рахунок він банку не надавав. Окремий договір комісії між сторонами не укладався. У зв`язку із чим, вважав, що передбачена умовами кредитного договору сплата комісійної винагороди у розмірі 338,42 швейцарських франків від загальної суми кредиту є несправедливою умовою договору та відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» являється нікчемною з моменту укладення кредитного договору. Крім того, введення у оману позичальника перед підписанням спірного кредитного договору проявилося у тому, що формування волі ОСОБА_2 відбулось під впливом неповної та суперечливої інформації, яка не відповідала дійсності, а виконання спірного правочину направлено на отримання банком прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат у самого позичальника.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд: визнати частково недійсними положення пункту 2 частини першої кредитного договору від 24 грудня

2007 року № ML-0CV/029/2007, укладеного між ним та банком, у частині оплати комісії банку;

визнати недійсними положення пунктів 1.4.1.1.2; 1.4.1.1.3; 1.4.1.1.4; 1.4.1.1.5 частини № 2 вказаного кредитного договору;

визнати несправедливими умови пункту 3 такого кредитного договору;

визнати недійсним кредитний договір від 24 грудня 2007 року

№ ML-0CV/029/2007;

стягнути з ПАТ «ОТП Банк» незаконно отримані кошти як комісію банку на загальну суму 338,42 швейцарських франків (8 769,94 грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів наявності заборгованості у відповідача перед банком, а також із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходив із його безпідставності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2007 року

№ ML-0CV/029/2007 у розмірі 556 723,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог

ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що у зв`язку із порушенням боржником кредитного зобов`язання, яке забезпечене порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог не оскаржується, а тому касаційним судом не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML-0CV/029/2007, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 22 900,00 швейцарських франків, строком до 23 грудня 2022 року, з використанням плаваючої процентної ставки (фіксований відсоток 5.99% + FIDR).

На забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором

24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки

№ SR-0CV/029007, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Позичальник зобов`язався повертати кредит та нараховані проценти щомісяця відповідно до графіку (п.п.1.5.1, 1.5.1.1 кредитного договору).

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, станом на 01 березня 2016 року, виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 813,39 швейцарських франків та заборгованість за відсоткам - 3 782,97 швейцарських франків.

Пунктом 1.9 кредитного договору передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

26 лютого 2016 року, ПАТ «ОТП Банк» направило відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту та сплати процентів у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманих кредитів та сплати нарахованих за кредитними коштами процентів та з урахуванням того, що належне виконання боржником кредитних зобов`язань, було забезпечене порукою, та відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, встановивши, що 26 лютого 2016 року ПАТ «ОТП Банк» направило відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту та сплати процентів у повному обсязі, а з позовом банк звернувся до суду21 березня 2016 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо наявності передбачених статтями 526, 554, 1050, 1054 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська