Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 595/18455/14-ц

провадження № 61-22210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року у складі судді Елотцької В. О. та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Широкової Л. В., Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффанзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффанзен банк Аваль» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог банк посилався на те, що 19 червня 2006 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 23 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних та терміном повернення до 18 червня 2021 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 19 червня 2006 року між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладені договори поруки № РО14/5550/74/81705/1 та РО14/5550/74/81705/2.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 07 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 17 356,53 доларів США, яку банк просив стягнути з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2006 року № 014/5550/74/81705, яка станом на 07 жовтня 2014 становить 16 321,73 доларів США (еквівалент 211632,36 грн), із них: заборгованість за тілом кредиту - 15 213,71 доларів США (еквівалент 197 265,45 грн), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 755,88 доларів США (еквівалент 9 800,96 грн), за відсотками - 1 108,02 доларів США (еквівалент 14 366,91 грн), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 997,98 доларів США (еквівалент 12 940,10 грн), та пеня - 500,00 грн.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2006 року № 014/5550/74/81705, яка станом на 07 жовтня 2014 становить 16 321,73 доларів США (еквівалент 211 632,36 грн), із них: 15 213,71 доларів США (еквівалент 197 265,45 грн) - за тілом кредиту, в тому числі 755,88 доларів США (еквівалент 9 800,96 грн) - прострочена заборгованість за кредитом, 1 108,02 доларів США (еквівалент 14 366,91 грн) - за відсотками, в тому числі 997,98 доларів США (еквівалент 12940,10 грн) - прострочена заборгованість за відсотками та 500,00 грн - пеня.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута солідарно з нього та поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не врахували, що укладений 19 серпня 2006 року з банком кредитний договір в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детального розпису сукупної вартості кредиту.

Суд першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі позичальнику та отримання ним кредитних коштів. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «Райффайзен банк Аваль» подало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржувані рішення першої та апеляційної інстанцій, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, витребувано з Богунського районного суду міста Житомира зазначену справу та зупинено виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу 595/18455/14-ц передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Судуна підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 червня 2006 між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/5550/74/81705, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 23 000,00 доларів США, зі сплатою 12 % річних строком на 180 місяців до 18 червня 2021 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 червня 2006 року між банком і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з кожним окремо) були укладені договори поруки №Р014/5550/74/81705/1 та № Р014/5550/74/81705/2.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника між ОСОБА_1 та банком 23 березня 2009 року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/5550/74/81705 від 19 червня 2006, на підставі умов якої тимчасово, з 23 березня 2009 року, процентна ставка зменшена і складає 9 % річних та діє до 23 березня 2010 року. З 24 лютого 2010 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється на попередньому рівні та складає 12,0 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договоромстаном на 07 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 17 356,53 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суди встановили що 19 червня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладений кредитний договір,за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 23 000 доларів США, зі сплатою 12 % річних строком на 180 місяців до 18 червня 2021 року.

Кошти ОСОБА_1 отримала 20 червня 2006 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору кредит надано на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування.

Надання кредиту здійснюється в залежності від обраної програми кредитування, наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою згодою позичальника наданих останнім платіжних документів (пункт 3.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 9.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 10.4 кредитного договору визначено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

19 червня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки № Р014/5550/74/81705/1 та № Р014/5550/74/81705/2.

Вказані договори укладені з кожним із поручителів окремо.

Відповідно до умов пунктів 2.1 вказаних договорів поруки кожен із поручителів зобов`язався відповідати перед банком за виконання зобов`язань, взятих на себе позичальником за кредитним договором №014/5550/74/81705 від 19 червня 2006 року, включаючи збитки, понесені банком за невиконання або неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки (частина четверта статті 559 ЦК України)

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суди встановили, що у зв`язку із порушенням позичальником обумовленого графіку погашення кредиту та сплати відсотків станом 07 жовтня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 17 356,53 доларів США, що еквівалентно 225 049,88 грн.

Враховуючи майновий стан боржника та виходячи з положень частини третьої статті 551 ЦК України, суд зменшив розмір неустойки за порушення строку погашення кредиту та відсотків з 13 143,00 грн (уточнена сума згідно з розрахунком банку наданого на вимогу суду) до 500,00 грн.

Установившина підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, що боржник порушує графік сплати кредиту та процентів, має прострочену заборгованість, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль».

Посилання у касаційній скарзі на те, що укладений 19 серпня 2006 року з банком кредитний договір на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини були предметом розгляду Богунського районного суду міста Житомира, який 31 серпня 2016 року ухвалив рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позову про визнання кредитного договору недійсним. Рішення набрало законної сили.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, зокрема, розрахунку банку, та первинних платіжних документів, наданих банком, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Аргументи касаційної скарги про припинення поруки та безпідставне стягнення боргу з поручителя колегія суддів також відхиляє, оскільки поручителі приймали участь у розгляді справи, судові рішення не оскаржували.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня

2015 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від22 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 рокудо закінчення касаційного розгляду, тому виконання рішень на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 серпня 2015 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук