Справа № 333/3223/19
Провадження № 2/333/1765/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Михайловій А.В.

Ухвалою суду від 04.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи у судові засідання, призначені на 10 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 17 жовтня 2019 року 24 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів, які були направлені судом за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, зважаючи на систематичні неявки позивача у судові засідання без поважних причин, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права, а саме чотири рази призначав справу до судового розгляду та направляв виклики позивачу за адресою, вказаною ним у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ).

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17.10.2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Як зазначено вище, позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, його неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи у відсутності позивача до суду не надходило.

Згідно висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-24063ск15, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як зазначалося вище, судом на адресу місця знаходження позивача, яку позивачем вказано у поданій позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), неодноразово надсилались судові виклики про явку позивача до суду, про що судом зазначено вище. Про причину своєї неявки позивач суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, тому суд, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України визнає, що позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Отже, незважаючи на те, що позивач був ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому, під час розгляду справи у суді, свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання, не реагуючи вчасно на судові виклики, ходом розгляду справи не цікавився.

Враховуючи наведене, процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом відповідно до вимог процесуального закону. А тому сторона провадження має вжити наявні можливості, щоб дізнаватися про стан провадження, порушеного за його позовом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, вважає, що позивач втратив інтерес до справи, більш того, позивач, нехтуючи своїми правами та обов`язками, передбаченими ст.ст. 43, 44 ЦПК України, не з`являється до суду з неповажних причин, що дає можливість залишити позов без розгляду.

Таким чином у зв`язку з тим, що позивач повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, суд вважає за необхідне залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

Слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судом не повертається позивачу сплачена при зверненні до суду сума судового збору.

Керуючись ч. 5 ст.223, п.3 ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що в силу положень ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова