ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7640/19 Справа № 213/238/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідачі:Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 01 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 08 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробниц,

В обґрунтування позову зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 .

14 березня 2010 року близько о 03 годині, її батько - електромонтер з ремонту та обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування в кар`єрі залізничного цеху з обслуговування об`єктів ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», під час виконання своїх трудових обов`язків в районі з`єднувальної залізничної колії №4п технічного поста «Центральний» залізничного цеху ВАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок нещасного випадку - помер.

Смерть батька позивача настала, внаслідок наїзду на нього електровозу (тяговий агрегат ОПЕ1АМ-025, гост.№45) від чого останнім отримано травми не сумісні з життям, а саме: повне травматичне розділення тулуба та правої верхньої кінцівки на рівні грудної клітки. Зазначений тяговий агрегат ОПЕ1АМ-025, гост.№45 є джерелом підвищеної небезпеки та належить ПАТ «ІНГЗК». До настання смерті, внаслідок нещасного випадку, загальний стаж роботи її батька складав - 25 років 05 місяці, у тому числі за професією - 19 років 8 місяців.

Відповідно до Акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого загинув ОСОБА_2 , стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідачів.

Внаслідок втрати позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в наступному. Позивач втратила свого батька, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про його смерть завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя батька позивач перебувала з ним в тісних сімейних стосунках, останій завжди допомагав їй у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях. Дізнавшись про смерть свого батька, позивач, зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатись від лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно переслідують її. Позивач позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька. На час настання нещасного випадку з ОСОБА_2 на виробництві, позивачу виповнилось лише 13 років.

Зазначає, що перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Позивачу спричинена моральна шкода, яка не може бути компенсована тільки констатацією факту настання нещасного випадку внаслідок неналежного виконання відповідачами вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Просила стягнути з відповідача ПРАТ «ІНГЗК» моральну шкоду у розмірі 625 950,00 грн та відповідача ТОВ "Шляхпостач КР" у розмірі 208 650,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю особи на виробництві у розмірі 65 000 (шістдесят п"ять тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю особи на виробництві у розмірі 35 000 (тридцять п"ять тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок в рівних частинах по 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на занижений судом розмір моральної шкоди, просить змінити оскаржуване судове рішення, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові позовних вимог.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розмір моральної шкоди в достатній мірі не врахував глибину моральних та душевних страждань позивача, як дитини, яка залишилась рости без батька в році 13 років з вини відповідачів, які не забезпечили безпечних умов праці, тому розмір грошових коштів, стягнутий з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для відшкодування моральних страждань, які відчувала та буде відчувати позивач в майбутньому через втрату рідної людини, тому вважає, що розмір моральної шкоди підлягає збільшенню до заявлених у позові вимог.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник вважає, що сума стягнутої судом моральної шкоди не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, та є необґрунтовано завищеною.

Також, відповідач вказує на те, що судом не враховано те, що сам загиблий ОСОБА_2 , є особою, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку, про що зазначено в Акті спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5.

Окрім того, скаржник вважає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку, визначеної нею моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР", просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Гузєва І.Г. без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача адвоката Гузєва І.Г., який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги в інтересах позивача ОСОБА_4 тазаперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ІГЗК», вислухавши представника відповідача - адвоката Соколовську О.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг сторін, відзиву ТОВ "Шляхпостач КР" на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Відповідно до наказу №823 від 01 грудня 2009 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу в ТОВ «Шляхпостач КР» та відповідно до наказу №219 від 4 березня 2010 року припинено трудовий договір з останнім у зв`язку із його смертю (а.с.70, 71).

Як видно із Акту №1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, 14 березня 2010 року о 03.05 годин стався нещасний випадок на виробництві на території ПРАТ «ІНГЗК» з працівником ТОВ «Шляхпостач КР» ОСОБА_2 (а.с.12-20).

Відповідно до Експертного висновку від 26 березня 2010 року та Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14 березня 2010 року о 03.05 год. на території ВАТ «ІНГЗК» у ТОВ «Шляхпостач КР» від 14 квітня 2010 року, внаслідок якого настала смерть працівника ТОВ «Шляхпостач КР» ОСОБА_2 причинами нещасного випадку зазначено: основна - порушення трудової та виробничої дисципліни в частині невиконання вимог посадових інструкцій та інструкцій з охорони праці; супутня: порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, а саме невнесення в ТРА роздільних пунктів в повному обсязі заходів щодо безпеки руху. Особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: електромонтер СЦБ ОСОБА_2 , машиніст електровозу ОСОБА_5 , чергова на станції техпоста «Центральний» ОСОБА_6 , начальник служби СЦБ та зв`язку залізничного цеху з об`єктів ВАТ «ІнГЗК» ТОВ «Шляхпостач КР» ОСОБА_7 , начальник станції залізничного цеху ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_8 (а.с.21-28, 72-80).

Згідно з виписками із книги нарядів, журналів реєстрації інструктажів по питанням охорони праці на робочому місці, виписки із протоколу засідання комісії по перевірці знань по питанням охорони праці у робочих, які виконують роботи з підвищеною небезпекою відповідачем було проінструктовано ОСОБА_2 щодо вимог безпеки при виконанні робіт (а.с.85-88).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей 1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, ст.ст.153,237-1 КЗпП, й виходив з того, що відповідачі є особами, які повинні нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди донці загиблого робітника ОСОБА_1 , оскільки його смерть настала від нещасного випадку при виконанні ним трудових обов`язків.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не може повністю погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої каліцтвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності каліцтва і причинного зв`язку між смертю і каліцтвом, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю батька на виробництві.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідачів на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою близької людини - батька, що призвело до незворотних негативних наслідків, душевних страждань і незворотних негативних змін у її житті, оскільки вона залишився без моральної та матеріальної підтримки батька у віці 13 років, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідачів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених смертю батька, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір стягнутий з відповідачів до 100 000,00 грн., з кожного.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди з боку відповідача ПрАТ «ІНГЗК» на користь позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача про те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи відповідача про те, що сам загиблий ОСОБА_2 , є особою, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку колегія суддів не сприймає, оскільки ці доводи були предметом розгляду судом першої інстанції і відображені у судовому рішенні, при цьому Актом спеціального розслідування нещасного випадку встановлені особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, а саме: електромонтер СЦБ ОСОБА_2 , машиніст електровозу ОСОБА_5 , чергова на станції техпоста «Центральний» ОСОБА_6 , начальник служби СЦБ та зв`язку залізничного цеху з об`єктів ВАТ «ІнГЗК» ТОВ «Шляхпостач КР» ОСОБА_7 , начальник станції залізничного цеху ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_8.

Окрім того, актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку були визначені причини настання нещасного випадку: основна - порушення трудової та виробничої дисципліни в частині невиконання вимог посадових інструкцій та інструкцій з охорони праці; супутня: порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, а саме невнесення в ТРА роздільних пунктів в повному обсязі заходів щодо безпеки руху.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з кожного з відповідачів на користь позивача, з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 65 000 (шістдесяти п`яти тисяч) грн. до 100 000 (ста тисяч) грн. та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" , з 35 000 (тридцяти п`яти тисяч) грн. до 100 000 (ста тисяч) грн.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю її батька та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідачів на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 384, 20 грн. до 1000 грн., що становить 1% від суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_1 , з 65 000 (шістдесяти п`яти тисяч) грн. до 100 000 (ста тисяч) грн. та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" на користь ОСОБА_1 , з 35 000 (тридцяти п`яти тисяч) грн. до 100 000 (ста тисяч) грн.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхпостач КР" на користь держави, з кожного з 384, 20 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: