Справа № 405/338/17
Провадження №2/405/79/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Тюпі Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу №405/338/17 за позовом комунального підприємства «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, -
Позивач КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 78 000 грн. 00 коп., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що у КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради в постійному користуванні знаходиться земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_1 (між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , загальною площею 0,2762 га, на якій розміщується ринок з продажу та реалізації промислових та продовольчих товарів. Крім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2003 року є власником торгівельного павільйону-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який тимчасово розташований на території вищевказаного ринку та користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. При цьому, лист-вимогу про необхідність оформлення документів на землекористування зазначеною земельною ділянкою відповідач залишила без задоволення, продовжуючи користуватися земельною ділянкою. В зв`язку з чим, внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради нарахував відповідачу збитки у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою, площею 80 кв.м., за період з квітня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 78 000,00 грн. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради позбавлене можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені його (позивача) охоронювані законом права та інтереси щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Ухвалою суду від 09.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
При цьому, позивачем КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради подано позовну заяву з уточненням розрахунку ціни позову, зареєстровану судом за вх. № 9199 від 24.04.2017 року, в якій позивач, враховуючи допущену помилку при розрахунку площі земельної ділянки, яка становить 50 кв.м., замість вказаної 80 кв.м., просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки в розмірі 74 000 грн. 00 коп., збільшивши також період стягнення з квітня, 2015 року по квітень, 2017 року.
Крім того, 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України.
Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, подальший розгляд зазначеної справи здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року за правилами спрощеного позовного провадження.
Окрім того, представником позивача КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради адвокатом Ковальовим Ю.В. (діє на підставі договору № 14/Р про надання правової допомоги від 22 листопада 2016 року) подано заяву в якій зазначено про підтримання заявлених позовних вимог, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог. Просив позов задовольнити та розгляд справи провести за відсутності сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в порядку ч.ч. 5, 6 ст.128 ЦПК України судом повідомлялася про день, час та місце судового розгляду справи належним чином шляхом надсилання судової повістки з рекомендованим повідомленням за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання, заперечення, відзив на позов на адресу суду не надходили.
Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Крім того, положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про поважність причин неявки суд не повідомила, будь-які заяви, клопотання, заперечення на позов не подавала.
Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить торгівельний павільйон-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (поз.2), площею 44,8 кв.м., який на момент укладення договору (тимчасово) розташований на території муніципального ринку в АДРЕСА_1 .
Зазначений торгівельний павільйон-кафе площею 44,8 кв.м., прямокутної форми, виконаний з металевих конструкцій індивідуального виготовлення.
При цьому, під час судового розгляду справи, з наявних у справі доказів, судом не встановлено зміну власника зазначеного торгівельного павільйону-кафе, розташованого на території муніципального ринку в АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.
Згідно з ч. 1ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Положеннями статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України врегульовано перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду.
Із системного аналізу положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України вбачається, що виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас, зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Тобто після виникнення права власності на об`єкт нерухомості власник не звільняється від необхідності оформити право на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2003 року правомірно володіє лише приміщенням торгівельного павільйону-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 44,8 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці за адресою: Кіровоградська область, м. Кіровоград, провулок Фортечний, правокористувачем якої є комунальне підприємство «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради».
Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
При цьому, безпідставне набуття відповідачем ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме: придбання відповідачем у власність торгівельного павільйону кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою.
Поряд з цим, правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».
В свою чергу, враховуючи що речові права відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку, на якій розташований торгівельний павільйон-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якого вона є, - не реєструвались, остання не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , правокористувачем якої є комунальне підприємство «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради», а тому відповідач використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.
Отже, у зв`язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки за адресою: м. Кропивницький, провулок Фортечний, у відповідача відсутня, у КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.
При цьому, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Таким чином, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При цьому, саме на землекористувача покладається обов`язок вчинення певних дій з оформлення права користування землею.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам» відшкодуванню підлягають неодержані доходи.
Відповідно до наказу КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» № 27/1 від 31 серпня 2015 року «Про затвердження нових ставок орендної плати за торгові місця ринку «Шахтарський» та у інших відведених для підприємства місцях» затверджено нові ставки орендної плати за торгові місця ринку «Шахтарський» та у інших відведених для підприємства місцях, за якими: середня орендна плата 1 м2 за 1 міс. Становить 55,00 грн.
Крім того, відповідно до наказу КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» № 50 від 05.10.2016 року «Про затвердження нових ставок орендної плати за торгові місця ринку «Шахтарський» та у інших відведених для підприємства місцях» затверджено нові ставки орендної плати з 01 жовтня 2016 року, та, відповідно середня орендна плата з 1 м2 площі за 1 міс становить 75,00 грн.
При цьому, зазначені ставки орендної плати в зазначеному розмірі діяли до червня, 2017 року.
На підставі викладеного, КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» було проведено розрахунок розміру орендної плати за торгове приміщення (площу) власника кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 № 6 від 14.04.2017 року згідно з яким, орендна плата з квітня 2015 року становить 55,00 грн. за 1 кв.м. Загальна площа кафе «Шахта» становить 50 кв.м., тому розрахунок орендної плати наступний: з квітня 2015 року по грудень 2015 року 50 кв.м. х 55,00 грн. х 9 міс. = 24 750,00 грн.; з січня 2016 року по вересень 2016 року - 50 кв.м. х 55,00 грн. х 9 міс. = 24 750,00 грн. З жовтня 2016 року орендна плата підвищилась і становить 70,00 грн. за 1 кв.м., тому з жовтня 2016 року по грудень 2016 року - 50 кв.м. х 70,00 грн. х 3 міс. = 10 500,00 грн.; з січня 2017 року по квітень 2017 року - 50 кв.м. х 70,00 грн. х 4 міс. = 14 000,00 грн. загальний розмір збитків КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» становить 74 000,00 грн.
Відповідачем зазначений розрахунок, наданий позивачем, не оспорений та не спростований.
Враховуючи зазначене, КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» обґрунтовано, що відповідач ОСОБА_1 фактично одержала дохід у результаті нездійснення плати за землю, а саме, в період з квітня, 2015 року по квітень, 2017 року, не сплачувала за користування земельною ділянкою площею 0,50 кв.м. орендну плату за землю, в результаті чого безоплатно користувалася цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набула дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 74 000,00 грн.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника чи землекористувача земельної ділянки.
Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником чи землекористувачем доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 , яка є власником торгівельного павільйону-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого на території муніципального ринку в АДРЕСА_1 та фактичним користувачем земельної ділянки, яка Кіровоградською міською радою передана в постійне користування правокористувачу комунальному підприємству «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради», без достатньої правової підстави за рахунок правокористувача цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала сплатити останньому за користування нею зазначеною ділянкою, зобов`язана повернути ці кошти землекористувачу земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, на підставі чого позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його (позивача) користь витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп., яка задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, між КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради, в особі директора Каленчука Б.В. та адвокатом Ковальовим Ю.В. 22 листопада 2016 року укладено договір № 14/Р про надання правової допомоги.
Пунктом 4.1 зазначеного договору визначено, що грошова винагорода (гонорар) за даним договором встановлюється у вигляді фіксованої плати, яка складає 8 000 гривень.
Відповідно до видаткових касових ордерів КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради» від 17.11.2016 року, 18.11.2016 року, 25.11.2016 року, 01.12.2016 року ОСОБА_2 на підставі договору № 14/Р про надання правової допомоги від 22.11.2016 року видано 2000,00 грн., 1000,00 грн., 2000,00 грн. та 3000,00 грн. відповідно.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За таких обставин та враховуючи відсутність належних доказів, зокрема, детального опису робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом, акту приймання-передачі наданих послуг, загального розрахунку понесених витрат на правову допомогу, а також документів, що свідчать про оплату гонорару безпосередньо адвокату, суд приходить до висновку, що вимога позивача КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп., - задоволенню не підлягає.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача КП «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст. ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 158, 235, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд,-
Позов комунального підприємства «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, - задовольнити частково.
В іншій частині позов комунального підприємства «Ринково-побутові послуги» Кіровоградської міської ради залишити без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст.ст.354, 355 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до ст.289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова