Справа № 465/1272/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/515/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Львів

Справа №465/1272/17

Провадження № 22ц/811/515/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 .

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 5 листопада 2018 року, (суддя Ванівський Ю.М.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

7 березня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 156, 09 доларів США, що за курсом 27, 07 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 1 лютого 2017 року складає 193 715, 36 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно кредитного договору № LVH9AU00050535 від 22 листопада 2006 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачу кредит у розмірі 8 303, 95 доларів США терміном до 22 листопада 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Зазначає, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача за кредитом (тілом кредиту) перед позивачем станом на 1 лютого 2017 року становить 7 156, 09 доларів США, що за курсом 27, 07 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 1 лютого 2017 року складає 193 715, 36 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 591 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказує, що на підставі наведеного у нього виникло право щодо стягнення залишку боргу по кредиту. Стверджує, що банк дізнався про порушення свого права лише 14 грудня 2015 року, тобто після продажу предмету застави. Одержані від реалізації предмета застави кошти в повному обсязі не покрили заборгованість по кредиту. Зазначає, що судом не було враховано, що у зверненні до суду до моменту реалізації не було необхідності, адже головним були дії щодо реалізації/продажу предмету застави, а лише потім стягнення заборгованості по кредиту. Вказує, що позивач звернувся до суду у лютому 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 22 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № LVH9AU00050535. Відповідно до п. 1.1. якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22 листопада 2006 року по 22 листопада 2013 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 8 303, 96 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 3022, 64 доларів США на сплату страхових платежів.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між сторонами укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким в заставу надано автомобіль Deawoo, модель Т131110, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-в, № кузова/шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в березні 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

21 квітня 2012 року заочним рішення суду звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 для задоволення грошових потреб ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № LVH9AU00050535 від 22 листопада 2006 року.

Встановлено, що останній платіж відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 3 червня 2009 року.

14 грудня 2015 року банком зараховано 1 101, 07 доларів США на погашення кредиту, отримані від реалізації автомобіля, що проведено на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2012 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості у 2017 році відбулось із пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої було заявлено відповідачем.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти, визначені у договорі.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору

Згідно зі ст.ст. 526,536,610,612,629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватись належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму,якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 нього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позивача виникло право щодо стягнення залишку боргу по кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що 14 грудня 2015 року позивачем зараховано кошти в сумі 1 101, 07 доларів США, отримані від реалізації автомобіля Deawoo, модель Т131110, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-в, № кузова/шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , реалізованого на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2012 року.

Банк дізнався про порушення свого права 14 грудня 2015 року - після продажу предмету застави, оскільки реалізація предмету застави в повному обсязі не покрила заборгованість по кредиту.

Суд першої інстанції не врахував, що у зверненні до суду до моменту реалізації майна та зарахування коштів, одержаних від реалізації автомобіля, не було необхідності, оскільки позивачу не було відомо чи одержані від реалізації предмета застави кошти будуть достатніми для покриття заборгованості за кредитним договором.

Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом в березні 2017 року, тобто - в межах строку позовної давності, оскільки про те, що одержані від реалізації предмета застави кошти не покрили заборгованість він дізнався 14 грудня 2015 року.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові та вважає, що позов підлягає до задоволення із стягненням з відповідача заборгованості у зазначеному у позовних вимогах розмірі, що ґрунтується на наданих і не спростованих розрахунках, з якими належить погодитися.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 7264, 33 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 листопада 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків 247 810 5339) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в розмірі 7 156, 09 доларів США, що еквівалентно 177 705, 58 грн. (сто сімдесят сім тисяч сімсот п`ять грн. 58 коп.), та 7264, 33 грн. (сім тисяч двісті шістдесят чотири грн. 33 коп.) судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді