Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 570/5893/16-ц

провадження № 61-26166св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області , ОСОБА_8, ОСОБА_6

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення Зорянської сільської ради.

Позов мотивований тим, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 належать дві земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,12 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,08 га.

У зв`язку з відсутністю в державному акті кадастрових номерів цих земельних ділянок, у жовтні 2016 року вона звернулася до фізичної особи - підприємця ОСОБА_11 (далі - ФОП ОСОБА_11 ) для розроблення технічної документації щодо відновлення меж земельних ділянок у натурі, однак 12 грудня 2016 року її повідомлено про неможливість виконання замовлених робіт, оскільки згідно із даними Публічної кадастрової карти України частина належної їй земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства оформлена ОСОБА_8 (0,0194 га) та ОСОБА_6 (0,0193 га) з присвоєнням кадастрових номерів без видачі державних актів.

Про порушення свого права дізналася лише 26 грудня 2016 року після надання їй Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області завірених копій рішень від 26 липня 2012 року № 749 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою відведення земельних у власність», яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу (рілля) ОСОБА_8 (0,0190 га) та ОСОБА_6 (0,0190 га), а також від 17 грудня 2012 року № 885 «Про затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю», яким затверджено проекти землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_8 (0,0194 га) та ОСОБА_6 (0,0198 га).

Зазначені рішення сільської ради є неправомірними та незаконними, оскільки відповідачам безпідставно передано частину земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності.

Позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 липня 2012 року № 749 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою відведення земельних у власність» в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу (рілля); визнати незаконним та скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 17 грудня 2012 року № 885 «Про затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю», згідно з яким ОСОБА_6 затверджено проект землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства у с. Зоря; визнати незаконним та скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 17 грудня 2012 року № 885 «Про затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю», згідно з яким ОСОБА_8 затверджено проект землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, площею 0,0194 га для ведення особистого селянського господарства у с. Зоря.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року в позові ОСОБА_7 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання незаконними скасування рішень Зорянської сільської ради відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_7 не набула права власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,08 га, а тому оспорюваними рішеннями сільської ради її право не порушено. Крім того, позивач пропустила позовну давність для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки про порушення свого права дізналася ще у 2012 році.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_7 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень Зорянської сільської ради задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 липня 2012 року № 749 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою відведення земельних у власність» у частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу (рілля). Визнано незаконним та скасовано рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 17 грудня № 885 «Про затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю» у частині затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки, передачі у власність та видачі державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства у с. Зоря ОСОБА_8 площею 0,0194 га та ОСОБА_6 площею 0,0198 га. Стягнуто з Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір по 1 378,00 грн з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, рішення Зорянської сільської ради, якими надано дозволи відповідачам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затверджено проекти землеустрою на земельні ділянки, до складу яких включено частину належної на праві приватної власності ОСОБА_7 земельної ділянки, порушено права позивача як власника спірної земельної ділянки.

Посилання відповідачів на пропуск ОСОБА_7 позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права безпідставні, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції безспірно встановлено, що про порушення свого права позивач дізналась 12 грудня 2016 року з відповіді землевпорядної організації, тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, із закордонного паспорту позивача судом встановлено, що з 31 жовтня 2009 року до 19 квітня 2016 року вона перебувала за межами України, а тому не могла знати про прийняття Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області рішень від 26 липня 2012 року № 749 та від 17 грудня 2012 року № 885.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року, просила її скасувати та залишити в силі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

22 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_6 суму судового збору, оскільки до неї позовні вимоги не заявлено.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо перебігу позовної давності з 12 грудня 2016 року є припущенням, оскільки спір виник у 2012 році.

Вказує на недійсність державного акта, за твердженням позивача площа спірної земельної ділянки складає 0,08 га, а фактично становить 0,0392 га.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, щозгідно з договором купівлі-продажу від 19 вересня 1997 року № 2183 ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,12 га у с. Зоря Рівненського району, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії РВ004293, виданого 24 грудня 1997 року.

05 травня 1998 року Зорянська сільська рада Рівненської району Рівненської області прийняла рішення № 19 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно з яким ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства у с. Зоря.

Згідно із протоколом обстеження та погодження меж земельних ділянок, наданих у приватну власність від 24 березня 2000 року, та ситуаційної схеми, експлікації земель та опису меж земельної ділянки площею 0,08 га межі спірної земельної ділянки ОСОБА_7 погоджені з усіма суміжними землекористувачами, землевпорядником, головою сільської ради.

На підставі вказаного рішення та технічної документації в державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 в розділ «Зміни у межах та розмірах земельної ділянки» внесено запис про отримання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства у с. Зоря Рівненського району.

Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 липня 2012 року№ 749 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою відведення земельних у власність» ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу (рілля).

17 грудня 2012 року рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 885 «Про затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю» затверджено проект землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки, передачі у власність та видачі державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства у с. Зоря, ОСОБА_8 площею 0,0194 га та ОСОБА_6 площею 0,0198 га.

Вказаними рішеннями відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надані дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затверджено проекти землеустрою на земельні ділянки, які включили в себе частину земельної ділянки належної ОСОБА_7

Такі обставини сторонами визнаються.

Згідно із записами земельно-кадастрової книги за 1997-1998 роки у с. Зоря за № 1524 за ОСОБА_7 обліковуються земельні ділянки загальною площею 0,20 га, в тому числі 0,12 для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується листом Зорянської сільської ради від 05 квітня 2017 року.

Відомостями архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року за № 195/04-01 підтверджено передачу ОСОБА_7 спірної земельної ділянки на підставі рішення «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 05 травня 1998 року.

Апеляційний суд зазначив, що неспівпадання нумерації рішення сільської ради від 05 травня 1998 року № 19 з нумерацією рішення архіву від 05 травня 1998 року № 21, згідно з якими спірну земельну ділянку передано ОСОБА_7 , свідчить про технічну помилку, а неприйняття сільською радою відповідного рішення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтями 116, 118 Земельного Кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК Українибезоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Згідно за статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення непов`язані з позбавленням право володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Вирішуючи питання про недійсність акта органу місцевого самоврядування, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок прийняття такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції дослідив та надав належну оцінку кожному доказу у справі та у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено відсутність доказів про незаконність, невідповідність рішення Зорянської сільської ради Рівненської району Рівненської області від 05 травня 1998 року № 19 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно з яким ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства у с. Зоря.

Вказане рішення Зорянської сільської ради Рівненського району та державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , якими посвідчується право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку є чинними, сторонами не оспорені. Рішення про вилучення спірної частини земельної ділянки із володіння ОСОБА_7 Зорянська сільська рада не приймала.

Висновки суду апеляційної інстанції грунтуються на встановлених обставинах справи та оцінки доказів у справі.

Верховний Суд виходить з того, що підставами для захисту права власності позивача на земельну ділянку у судовому порядку є підтвердження належними доказами її права власності на земельну ділянку та порушення її права на неї.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо перебігу позовної давності, а саме про порушення свого права позивач дізналась 12 грудня 2016 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про безпідставне стягнення з неї судового збору Верховний Суд відхиляє з огляду на предмет, підставу та зміст позову ОСОБА_7

Предметом позову у справі є скасування рішень сільської ради про надання дозволу, зокрема ОСОБА_6 , на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження проекту землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, частина якої належить позивачу. Отже, спірні правовідносини виникли не лише між позивачем і сільською радою, а також між позивачем та відповідачем ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням, а встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко