справа № 489/2254/19 провадження №2/489/1448/19
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за порушення строків сплати аліментів

встановив:

У квітні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Плахотнюк М.О. звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення строків сплати аліментів в сумі 16735,90 грн., а також судові витрати в сумі 3700,00 грн. за послуги правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 26.11.2005 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі № 2/1416/3344/2012. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.11.2012 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина Кіріла у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2012 та до повноліття дитини. Іншим рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.06.2018 змінено розмір аліментів, встановлений рішенням від 22.11.2012, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини. Виданий судом виконавчий лист перебуває на виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаїв, за яким за дев`ять місяців відповідач допустив заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 16735,90 грн.

У зв`язку із цим, позивач просила стягнути з відповідача пеню по заборгованості по аліментам, що утворилася з 01.07.2018 по 01.04.2019 в розмірі 16735,90 грн., за період прострочення сплати аліментів з 01.08.2018 по 15.04.2019, яка складає 20047,39 грн., обмеживши розмір пені 16735,90 грн., відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України.

Ухвалою суду від 10.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 15.10.2019 09:40 годину, сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивача до суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій проти позову заперечив, вказавши на відсутність заборгованості, що підтвердив платіжними чеками на перерахування коштів та довідкою державного виконавця, і просив розглянути справу за його відсутності за наявним у справі доказами.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 26.11.2005 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку.

Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

На підставі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

22.11.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2012 та до його повноліття.

Заочним рішенням цього суду від 04.06.2018 по справі № 489/1461/18 змінено розмір аліментів, визначений судовим рішенням від 22.11.2012, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини.

Вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача також стягнуто індексацію аліментів за період з жовтня 2012 року по лютий 2018 року в розмірі 13536,00 грн. та пеню за порушення строків сплати аліментів в розмірі 1696,00 грн. З мотивувальної частини цього рішення вбачається, що станом 01.02.2018 розмір заборгованості, яка виникла у відповідача по сплаті аліментів складала 3821,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлений заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.06.2018, яке набрало законної сили, розмір заборгованості відповідача по аліментам - 3821,00 грн. доказуванню не підлягає.

Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2/489/1319/18 від 10.07.2018, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 05.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття, вбачається, що заборгованість відповідача за період з липня 2018 року по березень 2019 року зі сплати аліментів станом на 01.04.2019 становить 16735,90 грн.

Визначаючи розмірі пені позивач виходила саме з вказаного періоду заборгованості та її розміру.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку, розмір пені по заборгованості із сплати аліментів, що утворилася за період з 01.07.2018 по 15.04.2019, складає 20047,39 грн., з якої з посиланням на обмеження, встановлені частиною першою статті 196 СК України, позивач просить стягнути 16735,90 грн.

При здійсненні розрахунку позивач опиралася на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, відповідно до якої пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Із заборгованістю по аліментам відповідач не погодився та в підтвердження своїх тверджень надав суду квитанції банку про перерахування грошових коштів, розрахунок виконавця Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 07.10.2019 № 66036, згідно якого заборгованість по аліментам станом на 01.05.2019 становить 13075,77 грн., а станом на 01.10.2019 відсутня (переплата становить 5912,73 грн.), а також постанови про стягування тимчасових обмежень, раніше встановлених виконавцем відносно боржника.

Із наданих відповідачем дублікатів чеків TS206192 від 03.07.2019 підтверджено переказ грошових коштів на депозитний рахунок Інгульського ВДВС м.Миколаїв по виконавчому провадженню АСВП № 56775968 квитанціями:

- № 0.0..1 від 04.04.2019 - 3000,00 грн.;

- № GMRGPB88445 .1 від 04/06/2019 - 3119,00 грн.;

- № 0.0..1 від 04.06.2019 - 3118,00 грн.;

- № GMRGPB8797.1 від 03.05.2019 - 1301,00 грн.;

- № 0.0..1 від 03.05.2019 - 1300,00 грн.;

- № 0.0..1 від 20.04.2019 - 1420,00 грн.;

- № GMRGPB7960 .1 від 20.04.2019 - 1421,00 грн.;

- № 0.0..1 від 01.07.2019 - 7085,00 грн.;

- № GMRGPB78889 .1 від 01.07.2019 - 7086,00 грн.

Як слідує з дати валютування квитанцій, платежі по ВП № 56775968 відповідач здійснив після періоду заборгованості, вказаному у позові (01.07.2018 - 15.04.2019), за винятком квитанції № 0.0..1 від 04.04.2019 на суму 3000,00 грн.

Інші надані відповідачем дублікати чеків стосуються перерахунку коштів на картковий рахунок позивача до 15.02.2018, а саме до прийняття судом заочного рішення від 04.06.2018, або зняття відповідачем грошових коштів, оплати електроенергії та погашення заборгованості по кредиту.

Таким чином, вказані вище платежі відповідача, з урахуванням заборгованості по аліментам, встановленої заочним рішенням від 04.06.2018 (3821,00 грн), та присудженого цим рішенням стягнення (13536,00 грн. індексації та 1696,00 грн. пені) не мають відношення до заборгованості по аліментам за вказаний у позові період їх несплати відповідачем.

Вищевказане також підтверджується розрахунком Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області заборгованості по аліментам від 07.10.2019 № 66036, наданого до суду відповідачем, згідно якого погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/489/1319/18, виданим судом 10.07.2018, відповідач розпочав здійснювати із червня 2019 року. Станом на 01.05.2019 заборгованість складала 13075,77 грн.

Стосовно дублікату чека від 03.07.2019, яким відповідач підтвердив здійснення на рахунок 236 платежу квитанцією № BOPMNP460662 від 27.07.2018 на суму 41579,43 грн., то із призначення платежу цієї квитанції міститься запис про стягнення коштів згідно постанови з виконання виконавчого листа 47527297 від 25.05.2015.

Між тим, наданими відповідачем постановами виконавця про скасування тимчасових обмежень, які були застосовані відносно ОСОБА_2 , підтверджується здійснення примусового виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП № 56775968.

Із заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.06.2018 вбачається, що попереднє стягнення аліментів здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2/1416/3544/2012, виданого судом 05.12.2012.

Із наявної в матеріалах цивільної справи № 489/1461/18 (провадження № 2/489/1319/18) відповіді Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 07.05.2018 № 14702 вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 41863510 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/3544 від 05.12.2012, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина Кіріла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, підтверджений відповідачем квитанцією № BOPMNP460662 від 27.07.2018 платіж на суму 41579,43 грн. не має відношення до погашення заборгованості по ВП № 56775968, крім того це не підтверджується розрахунками виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини, а також перевіривши розрахунок позивача, який відповідає вимогам статті 196 СК України, та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також те, що доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволенню в повному обсязі, оскільки наданими відповідачем доказами не спростовано доводів позивача про несплату аліментів за період 01.07.2018 по 01.04.2019, на яку здійснено нарахування пені по 15.04.2019.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою такої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 1.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі № 522/4198/17-ц. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3700,00 грн., до позовної заяви додано ордер про надання правової допомоги серії ХС № 82574 від 08.04.2019, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000147 від 02.03.2018, договору про надання правничої допомоги від 08.04.2019 та розрахункової квитанції серії АААА № 0804 від 08.04.2019, в якій вказано про прийняття від ОСОБА_9 оплати за договором від 08.04.2019 в сумі 3700,00 грн.

Між тим, надані суду докази на підтвердження несення витрат на правничу допомогу не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, за винятком погодинної вартості роботи адвоката, яка складає 680,00 грн.

Оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат в розмірі 3700,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за порушення сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2/489/1319/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 10.07.2018, у розмірі 16735,90 грн. (шістнадцять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 90 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

У відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Інформація про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Любомирівка;

відповідач - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 29.10.2019.

Суддя І.В.Коваленко