Провадження № 2-з/127/40/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В., розглянувши заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

Міністерство оборони України має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , концерну «Військторгсервіс» про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Так, зі змісту заяви вбачається, що у володінні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках перебуває об`єкт нерухомого майна, площею 184,4 кв.м., що складає 7/25 частки нежитлового приміщення, загальною площею 658,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 01, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Набуття права власності на спірне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулося на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 18.06.2019 року, серія та номер 649, видавник приватбанк.

До складу 7/25 частки входить: на І поверсі житлового будинку літ. «А» приміщення №108: №1 -№22, площею 163,4 кв.м.; приміщення №109: №1 - №4, площею 21,0 кв.м., загальною площею 184,4 кв.м.

Вказаний об`єкт нерухомого майна був закріплений за концерном «Військторгсервіс» на праві господарського відання та вибув з державної власності в особі Міноборони за результатами публічних торгів з продажу майна.

Так, 05.02.2010 року за результатами публічних торгів з продажу майна нежитлових вбудованих приміщень магазину, загальною площею 184,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , переможцем став ОСОБА_4 , з яким керівництво концерну «Військторгсервіс» 11.05.2010 року уклало договір купівлі-продажу, а 06.07.2010 року сторонами було внесено до нього зміни.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року у цивільній справі №232/3368/12 позов заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України в особі концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4 (далі - відповідач) задоволено. Вказаний договір визнано недійсним та зобов`язано ОСОБА_4 повернути державі спірне майно та відшкодувати судові витрати, а концерну «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 249 603,60 грн. отримані за даним договорами.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2013 року змінено заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року в частині зобов`язань відповідача, а саме, зобов`язано ОСОБА_5 повернути спірне майно державі та відшкодувати судові витрати, а концерну «Військторгсервіс» повернути кошти ОСОБА_5 . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Дане рішення апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2013 року було обумовлено тим, що до дати винесення заочного рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 12.03.2013 року відповідач по справі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А правонаступником спірного майна стала дочка померлого ОСОБА_5 .

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції у справі №232/3368/12 спірне вищезазначене майно належить державі в особі Міноборони та вибуло з власності держави в незаконний спосіб.

Обставини встановлені в даних рішеннях судів мають преюдиційний характер при вирішенні даного спору.

29.05.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у вищезазначеній цивільній справі №232/3368/12.

10.06.2014 року до Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ концерном «Військторгсервіс» була подана заява про примусове виконання рішення по справі №232/3368/12.

З метою виконання рішення судів по поверненню державі спірного майна наказом генерального директора концерну «Війсьторгсервіс» №27 від 18.03.2015 року «Про прийняття та постановку на баланс об`єктів нерухомості» прийнято у господарське відання концерну «Військторгсервіс» та поставлено на баланс нерухоме майно 7/25 частини нежитлового приміщення №107, 108, 109 АДРЕСА_2 , що складається з: приміщення 1 поверху №108: №1-№22, площею 163,4 кв.м. та приміщення №109: №1-№4, площею 21,0 м2, загальною площею 184,4 кв.м., поставлено на баланс концерну «Війсьторгсервіс».

Однак, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_5 від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, майно не було передано в оборонне відомство, а продовжувало перебувати у користуванні та володінні ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2013 року, свідоцтво серія та номер 1-648, виданий 22.10.2013 державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А.

При цьому, ОСОБА_5 була обізнана, що спірне майно підлягає вилученню на користь концерну «Військторгсервіс», відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2013 року по справі №232/3368/12, у якій вона приймала участь як відповідач, оскільки була залучена до участі в справі як правонаступник відповідача ОСОБА_4 .

Крім того, в матеріалах справи №127/26304/19 за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_3 про витребування майна від добросовісного набувача міститься заява ОСОБА_5 від 19.09.2017 року, в якій зазначає, що спірне майно перебуває в її особистій приватній власності; будь-яких прав щодо даного майна в інших осіб немає. Чим підтверджується факт її недобросовісності у володінні спірним майном.

Отже, ОСОБА_5 , усвідомлюючи наявність підстав для ініціації Міноборони віндикаційного позову щодо спірного нерухомого майна вчинила дії, які унеможливили вступ у володіння держави вказаним майном, оскільки здійснила його дарування.

Так, ОСОБА_5 здійснила на користь ОСОБА_3 дарування спірного об`єкту, шляхом укладення договору від 19.09.2017 року №3251, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.

В свою чергу, ОСОБА_3 18.06.2019 року уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер: 649, виданий 18.06.2019, видавник: приватбанк. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Ясінською О.М., згідно якого спільна часткова власність становить 1/2 від 184,4 кв.м. (1/2 частки від 7/25 частки нежитлового приміщення, загальною площею 658,4 кв.м.).

Таким чином, можна зробити висновок про наявність обґрунтованого припущення щодо вчинення в подальшому відповідачами, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій стосовно ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про витребування спірного нерухомого майна, а, як наслідок, існує реальна загроза ефективному захисту порушених прав та інтересів Міноборони у разі задоволення позову.

А тому, з метою забезпечення позову, з яким має намір звернутись заявник до суду, останній просив накласти арешт на 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 ; накласти арешт на 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заява заявника є такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одними із видів забезпечення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи Міністерство оборони України має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , концерну «Військторгсервіс» про витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме: 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 ; а також 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_2 .

Як вбачається зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2013 року у цивільній справі №232/3368/12 за позовом позов заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України в особі концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину вищезазначене спірне нерухоме майно вибуло з власності держави в незаконний спосіб, що згідно ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення,укладений 11.05.2010 року між концерном «Військторгсервіс» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. за реєстровим №4518, та договір про внесення змін до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 11.05.2010 року за реєстровим №7006; зобов`язано ОСОБА_5 повернути державі Україна в особі концерну «Військторгсервіс» нерухоме майно 7/25 частин нежитлового приміщення №107, 108, 109 АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , що складається з: приміщення 1 поверху №108: №1-№22, площею 163,4 кв.м., та приміщення №109: №1-№4, площею 21,0 кв.м., загальною площею 184,4 кв.м., отримане ОСОБА_4 за договорами від 11.05.2010 року та 06.07.2010 року; зобов`язано концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 249 603,60 грн., отримані концерном «Військторгсервіс» за договорами від 11.05.2010 року та 06.07.2010 року.

Однак, незважаючи на вищезазначені рішення суду, ОСОБА_5 здійснила відчуження спірного нерухомого об`єкта на користь ОСОБА_3 , шляхом укладення договору дарування від 19.09.2017 року №3251, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.

В свою чергу, ОСОБА_3 18.06.2019 року уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер: 649, виданий 18.06.2019 року, видавник: приватбанк. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Ясінською О.М., згідно якого спільна часткова власність становить 1/2 від 184,4 кв.м. (1/2 частки від 7/25 частки нежитлового приміщення, загальною площею 658,4 кв.м.).

Вищезазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185570228 від 21.10.2019 року.

Таким чином, можна дійти висновку про наявність обґрунтованого припущення щодо вчинення в подальшому відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій стосовно ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про витребування спірного нерухомого майна, а, як наслідок, існує реальна загроза ефективному захисту порушених прав та інтересів Міноборони у разі задоволення позову.

А тому, зважаючи на предмет майбутнього позову, дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Більше того, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірний із заявленими заявником у майбутньому позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, заява заявника про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Одночасно, суд вважає за можливе роз`яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, інакше заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, будуть скасовані судом.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову до подання позовної заяви, задовольнити.

Накласти арешт на наступне нерухоме майно:

- 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ;

- 7/50 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, номер запису про право власності 32050066), загальною площею 184,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ;

на користь Міністерства оборони України; ; місцезнаходження за адресою: пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168.

Копію ухвали направити сторонам у справі для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя: