Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 533/78/17

провадження № 61-32003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Козельщинської районної державної адміністрації,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Управління соціального захисту населення Козельщинської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Козельщинської РДА, УПСЗН) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з останньої надмірно виплачені кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги у розмірі 15 832, 98 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН Козельщинської РДА як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У поданих до УПСЗН Козельщинської РДА документах відповідач зазначила про відсутність у будь-кого із членів її сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, розташовані по лінії зіткнення.

В ході проведення головним державним соціальним інспектором УПСЗН Козельщинської РДА перевірки на предмет законного використання коштів, виділених з Державного бюджету на надання щомісячної адресної допомоги виявлено, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 має у власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто виплата їй допомоги відбувалася неправомірно.

Оскільки ОСОБА_1 приховала належність її чоловіку на праві власності житла, яке розташоване на підконтрольній органам державної влади України території, їй безпідставно виплачено щомісячну адресну допомогу, яку вона в добровільному порядку не повернула, тому УПСЗН Козельщинської РДА просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову УПСЗН Козельщинської РДА відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що між відповідачем та ОСОБА_2 станом на час подання заяви про призначення адресної допомоги 23 лютого 2015 року були очевидно відсутні такі ознаки сімейних відносин, які спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Формальне перебування у зареєстрованому шлюбі не може свідчити про те, що відповідач та ОСОБА_2 є членами однієї сім`ї. Відповідач не отримувала допомогу на члена сім`ї, який має житло в регіоні, іншому ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2017 року скасовано.

Позов УПСЗН Козельщинської РДА задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави надміру виплачені кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 15 832, 98 грн.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, відтак вони є членами однієї сім`ї, мають спільні права та обов`язки, незалежно від того, чи проживають вони разом, мають спільний бюджет чи побут. Відтак висновок суду першої інстанції про відсутність ознак сімейних відносин між відповідачем та ОСОБА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні позову, є помилковим. Хибними також є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення виплаченої допомоги з огляду на отримання відповідачем її лише на себе, оскільки діючим законодавством встановлено обмеження на отримання грошової адресної допомоги у випадку, якщо будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, та не залежить від того, скільки осіб є отримувачами допомоги.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року та залишити в силі рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2017 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Однак внаслідок хибного трактування апеляційним судом положень СК України було порушено її конституційне право на особисту свободу та безпідставно задоволено позов УПСЗН Козельщинської РДА.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу № 533/78/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН Козельщинської РДА як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

На підставі заяв ОСОБА_1 від 23 лютого 2015 року, 27 серпня 2015 року, 29 лютого 2016 року, 23 серпня 2016 року рішеннями УПСЗН їй була призначена та виплачена щомісячна адресна допомога за період з 23 лютого 2015 року по 22 серпня 2016 року у загальному розмірі 15 832, 98 грн на підставі Порядку призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (далі - Порядок № 505).

З 15 травня 1976 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , якому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

У вересні 2016 року УПСЗН стало відомо, що відповідач фактично проживає разом з чоловіком у будинку АДРЕСА_1 , який належить останньому на праві власності, про що вона зобов`язана була повідомити позивача, однак цього не зробила.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначений Порядком № 505.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 505 в редакції, чинній на час первинного звернення відповідача із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 505 в редакції, чинній на час первинного звернення відповідача із заявою для призначення допомоги, грошова допомога не призначається зокрема у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У частині четвертій статті 3 СК України визначено, що сім'я створюється, зокрема, на підставі шлюбу.

Апеляційний суд встановивши, що на момент звернення ОСОБА_1 до УПСЗН Козельщинської РДА із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги на підставі Порядку № 505, її чоловіку ОСОБА_2 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, належав на праві власності житловий будинок, розташований в регіоні, іншому ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (а саме у с. Ганнівка Козельщинського району Полтавської області), про що вона не повідомила УПСЗН, дійшов правильних висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не пов`язана спільним побутом з ОСОБА_2 , відтак він не є членом її сім`ї, оскільки вони перебувають у зареєстрованому шлюбі та у розумінні частини четвертої статті 3 СК України є сім`єю.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року, слід поновити виконання вказаного рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук