Справа № 569/6217/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про відібрання дітей,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про відібрання дітей.

В обґрунтування позову вказує, що 31 жовтня 2000 року він одружився з ОСОБА_1 ОСОБА_7 шлюбу народилися діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказує, що 01 січня 2012 року дружина у віці тридцяти років померла. Вказує, що на час похорон дружини, її батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяли онуків до себе. ОСОБА_7, перебуваючи в сильному потрясінні через смерть дружини, погодився на тимчасове проживання дітей з батьками дружини. З грудня 2013 року по листопад 2017 року він відбував покарання у вигляді обмеження волі за злочин вчинений з необережності. 25.12.2013 року за розпорядженням № 1013-р Рівненського міського голови «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» його малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово влаштований в сімю дідуся ОСОБА_10. 25.12.2013 року за розпорядженням № 1014 -р Рівненського міського голови «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» його малолітня донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово влаштована в сімю дідуся ОСОБА_10, 30.12.2013 року за розпорядженням № 1024 міського голови «Про призначення опіки над малолітніми» встановлено опіку над малолітніми ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, які мають статус дітей позбавлених батьківського піклування. Згідно вказаного розпорядження ОСОБА_4 призначено опікуном малолітніх онуків. Зазначає, що після його звільнення відпала потреба опіки над дітьми, проте відповідачі відмовляються повертати йому дітей. Чинять йому перешкоди навіть у спілкуванні з дітьми. З метою припинення опіки над дітьми, він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. На його звернення служба у справах дітей не прийняла рішення про передачу йому дітей, так як і не прийняла рішення про припинення опіки. 17.01.2018 року Службою у справах дітей Дубенської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї. Комісія встановила, що в нього належні соціально-побутові умови для проживання і виховання дітей. Неповернення йому дітей порушує його батьківські права, тому він змушений звертатися за захистом своїх батьківських прав до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2000 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_11, шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1238, свідоцтво про шлюб серія І-ГЮ № 037371.

В шлюбі народилися діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серія І-ГЮ № 107507 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серія І-ГЮ № 174040.

01 січня 2012 року ОСОБА_11 у віці тридцяти років померла. Смерть зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №8, свідоцтво про смерть серія І-ГЮ №120210.

З грудня 2013 року по листопад 2017 року ОСОБА_1 відбував покарання у вигляді обмеження волі.

25.12.2013 року за розпорядженням № 1013-р Рівненського міського голови «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово влаштований в сімю дідуся ОСОБА_10, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

25.12.2013 року за розпорядженням № 1014 -р Рівненського міського голови «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітня ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово влаштована в сімю дідуся ОСОБА_10, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5

30.12.2013 року за розпорядженням № 1024-р міського голови «Про призначення опіки над малолітніми» встановлено опіку над малолітніми ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають статус дітей позбавлених батьківського піклування. Згідно вказаного розпорядження ОСОБА_4 призначено опікуном малолітніх.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва тощо.

Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, Верховний Суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов'язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров'ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов'язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов'язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У статті 12 Конвенції про права дитини закріплені положення, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Згідно з правовим висновком ОСОБА_12 Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/18-й (провадження № 14-327цс18), право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі з'являється у дитини з досягненням віку 10 років.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8, яка на час розгляд справи є повнолітньою, вказала суду, що вона бажає проживати з бабусею та дідусем.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9, вказав, що він хоче проживати з бабусею та дідусем, ходить в Рівному в школу, тут в нього друзі і він не хоче переїздити та проживати з батьком.

Згідно з висновком органу опіки та піклування №08-392 від 28.02.2019 року, Рівненський міськвиконком, як орган опіки та піклування, вважає за не доцільне відібрання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про відібрання дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: 35603, м.Дубно, вул. Городня, буд.126, Рівненської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає за адресою: 33000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає за адресою: 33000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Третя особа -орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, місце знаходження: 33000, м.Рівне, вул. Соборна, 12А, ідентифікаційний код юридичної особи 04057758.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2019 року.

Суддя: С.П. Харечко