Справа № 157/27/19
Провадження №2-к/157/1/19
УХВАЛА

21 березня 2019 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю секретаря Карпік Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь про визнання та виконання на території України рішення суду від 12 лютого 2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1,

встановив:

03 січня 2019 року до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшло клопотання суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь про визнання та виконання на території України рішення суду від 12 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита.

У клопотанні суд Московського району міста Бреста Республіки Білорусь просить визнати та дозволити примусове виконання на території України рішення суду від 12 лютого 2018 року про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітніх дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача в користь держави Республіки Білорусь державного мита в сумі 24 рублі 50 копійок Національного Банку Республіки Білорусь.

Після виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України ухвалою суду від 04 березня 2019 року клопотання призначене до судового розгляду.

Письмові заперечення від ОСОБА_1 станом на 21 березня 2019 року до суду не надійшли.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив судовий розгляд проводити без його участі, щодо задоволення клопотання не заперечує.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

Згідно з рішенням суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь від 12 лютого 2018 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, з ОСОБА_1 стягнуто в дохід держави державне мито в розмірі 24 рублі 50 копійок Національного Банку Республіки Білорусь.

Довідками суду Московського району міста Бреста підтверджується, що ОСОБА_1 повідомлявся про дату і місце розгляду справи за останнім відомим суду місцем проживання. Ухвалене 12 лютого 2018 року рішення суду вступило в законну силу 05 квітня 2018 року та в частині стягнення державного мита на території Республіки Білорусь не виконувалось.

Згідно з ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У статті 6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Конвенція) визначено, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних та інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема: складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення кримінального переслідування, розшуку і видачі осіб, які вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень у цивільних справах, вироків в частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Відповідно до ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти щодо грошових зобовязань (далі - рішень); б) рішення судів у кримінальних справах про відшкодування шкоди.

Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР вказану Конвенцію ратифіковано з такими застереженнями: 1. Україна бере на себе зобовязання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів. 2. Україна бере на себе зобовязання визнавати і виконувати рішення, винесені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені пунктом "а" статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобовязань.

Характер грошового стягнення за рішенням суду Московського району міста Бреста щодо ОСОБА_1 відповідає вищенаведеним положенням міжнародного договору і з урахуванням відповідності поданого клопотання та доданих до нього документів вимогам ст. 466 ЦПК України підлягає визнанню і виконанню на території України.

Таким чином, судом встановлено законодавчі підстави для задоволення клопотання суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

На день розгляду клопотання офіційний курс Національного банку України становить: 10 білоруських рублів 129,0207 гривень. Отже, стягненню з ОСОБА_1 в національній валюті України підлягає 316,100715 гривень (24,50 х 12,90207).

Керуючись статтями 260, 462, 466, 467 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Клопотання суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь від 12 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави Республіки Білорусь 24 (двадцять чотири) рублі 50 копійок Національного Банку Республіки Білорусь державного мита, що за офіційним курсом Національного банку України становить 316 (триста шістнадцять) гривень 10 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) п. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Б. С. Гамула