11.10.2019 Справа № 756/2708/17
№756/2708/17-ц
№2/756/378/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Шевчука А.В

при секретарях: Мушкетик І.В., Марценюк А.І., Гордієнко А.А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Зінченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України, директора Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України - ОСОБА_3 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 році позивач звернулась до суду із позовом до Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України, директора Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України - ОСОБА_3 у якому просила поновити її на посаді, стягнути з Інституту психології імені Г . С . Костюка НАПН України середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди та покласти на директора Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України - ОСОБА_3 обов`язок покрити шкоду у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказувала, що 12.01.2016 року адміністрацією інституту позивачу було вручено два попередження про внесення змін в структуру та до штатного розпису і розписку, які остання відмовилась підписувати та повернула рекомендованим листом на ім`я директора інституту з зазначенням про відсутність реєстрації документів та підпису керівника і печатки.

У період з 13.01.2016 року до 21.01.2016 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному.

На звернення від 15.03.2016 року до директора інституту про підтвердження звільнення отримала відповідь від 22.03.2016 року з пропозицією з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки та копії наказу.

При цьому, лише 02.02.2017 року після неодноразових спроб ОСОБА_2 отримала трудову книжку та витяг з наказу про звільнення №8-К від 23.02.2016 року за п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням.

За твердженням позивача вона не була ознайомлена з наказами про скорочення та про звільнення, не отримувала обхідного листа, крім того не було отримано згоди на її звільнення від Профкому Первинної профспілкової організації Інституту, членом якого до 16.02.2016 року була ОСОБА_2 так і Об`єднаної профспілки працівників, аспірантів, докторантів «Захист» Інституту, членом якої стала позивач з 17.02.2016 року.

Таким чином, вказуючи про численні порушення адміністрацією інституту при звільненні ОСОБА_2 просила про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України в судовому засіданні проти позову заперечила, вказувала на дотримані процедури та правомірності звільнення ОСОБА_2

Директор Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду заяви, причин неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_2 13.01.2003 року зарахована на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії вікової фізіології та шкільної гігієни Інституту психології імені Г . С . Костюка НАПН України згідно Наказу №2/к від 09.01.2003 року (а.с. 30).

При цьому, 05.01.2015 року ОСОБА_2 переведена на посаду наукового співробітника лабораторії вікової психофізіології Інституту психології імені Г .С. Костюка НАПН України згідно Наказу №74-к (а.с. 31).

30.12.2015 року Інститутом психології імені Г .С. Костюка НАПН України видано Наказ №81-ОСН про внесення змін до штатного розпису Інституту шляхом скорочення штатної чисельності працівників установи та об`єднання лабораторій. Цим же наказом встановлено перелік посад які скорочуються (а.с.64).

Також, 30.12.2015 року Інститутом психології імені Г . С. Костюка НАПН України видано Наказ №82-ОСН про проведення змін у зв`язку зі скороченням фінансування на 2016 рік. За яким здійснювалось скорочення кількості складу працівників відповідно до обсягів видатків загального фонду бюджету та вносились зміни до структури Інституту (а.с. 66).

Підставою проведення скорочення працівників, став лист Національної академії педагогічних наук України №4-6/139/2 від 29 грудня 2015 року до Інституту психології імені Г . С. Костюка НАПН України щодо уточнення обсягів видатків загального фонду бюджету, а саме скорочення фінансування. У відповідності до кошторисів в порівнянні з 2015 роком кошти на поточні видатки у 2016 році були зменшені на 1,439,022грн., кошти на оплату праці і нарахування на заробітну плату було зменшено на 1,275,700 грн.(а.с. 56-63)

Таким чином, 29.02.2016 року наукового співробітника 0,5 ставки лабораторії вікової психофізіології ОСОБА_2 було звільнено у зв`язку зі скороченням штатів за п.1 ч. 1ст. 40 КЗпП України (Наказ інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України №8-К від 23.02.2016 року) (а.с. 27).

Пункт 1 ст. 40 КЗпП України визначає можливість розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності, крім іншого, у разі скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

За ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

03.07.2015 року ОСОБА_2 атестована лише на 1 рік на 0,5 ставки на посаду наукового співробітника лабораторії вікової психофізіології. Наказ №35-к від 02.07.2015 року (а.с. 31), що спростовує твердження позивача про її переважне право залишення на роботі в порівнянні з працівниками з більш високою кваліфікацією у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та інші працівники, чиї посади підпадали під скорочення, отримали попередження від 30.12.2015 року про внесення змін в структуру та до штатного розпису, попередження щодо виключення посад та розписку.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, адміністрація Інституту запропонувала ОСОБА_2 посаду наукового співробітника 0,25 ставки лабораторії вікової психофізіології та поінформувала ОСОБА_2 про повну відсутність на день звільнення інших вакантних посад у штатному розписі Інституту (а.с.129-137).

Згідно Акту від 30.12.2015 року за підписом працівників Інституту - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтверджено факт відмови наукового співробітника 0,5 ставки лабораторії вікової психофізіології ОСОБА_2 написати заяву про переведення на запропоновану посаду наукового співробітника 0,25 ставки лабораторії на цій же посаді, а також відмови поставити свій підпис про ознайомлення з попередженням про внесення змін в структуру та до штатного розпису, про виключення посади (а.с. 87).

Відмова від підпису про ознайомлення з попередженням щодо внесення змін в структуру та до штатного розпису Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України, про виключення посади, крім іншого, не заперечується та підтверджена й власноручним написом ОСОБА_2 від 12.01.2016 року на копіях вказаних попереджень.

Трудове законодавство не містить поняття «Нагадування про можливе звільнення», таким чином посилання ОСОБА_2 про недотримання процедури повідомлення про звільнення оскільки «Нагадування про можливе звільнення» було здійснено лише 12.01.2016 року не заслуговує на увагу.

Згідно копій сторінок журналу виходу на роботу працівників лабораторії вікової психофізіології за лютий та березень 2016 року та копії табелів обліку використаного робочого часу за період з 01 лютого по 29 лютого 2016 року та за період з 01 березня по 31 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року не табелювалась, оскільки на роботу не виходила (а.с. 88-94).

Також, у лютому 2016 року ОСОБА_2 отримала компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку 32 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, що передбачена ст. 44 КЗпП України та підтверджено довідкою Управління ПФ України в Оболонському районі м. Києва про нараховану заробітну плату (а.с. 24), а також довідкою про доходи.

Таким чином, твердження позивача про те що їй стало відомо про звільнення лише 09.03.2016 року та про продовження виконання трудових обов`язків у березні 2016 року спростовується матеріалами справи.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

За ст. 235 КЗпП України відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку працівникові за час затримки видачі трудової книжки наступає лише у разі такої затримки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що у день звільнення 29.02.2016 року ОСОБА_2 за трудовою книжкою та копією наказу про звільнення не з`явилась. При цьому, трудова книжка та витяг з наказу про звільнення були отримані нарочно особисто позивачем на її вимогу 02.02.2017 року.

Згідно п.4.2 Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки", якщо працівник відсутній на роботі у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника.

З матеріалів справи вбачається, що отриманню трудової книжки передувала спільна переписка між адміністрацією Інституту психології імені Г . С. Костюка НАПН України (листи: № 236-01-26 від 22.03.2016 року та №291-01-26 від 14.04.2016 року, копії чеку про поштове відправлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) із пропозицією з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки і копії наказу про звільнення та ОСОБА_2 , яка зверталась до адміністрації інституту із заявами офіційно підтвердити її звільнення та надати трудову книжку, повідомити дату її отримання (заява ОСОБА_2 від 15.03.2016 року, 06.04.2016 року).

Оскільки ОСОБА_2 не надавала письмової згоди та письмово не наполягала про направлення їй трудової книжки поштою, з огляду на неодноразові письмові звернення роботодавця до звільненого працівника з`явитись для отримання документів, суд не вбачає вини останнього у затримці видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 43-1 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Стаття 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» проголошує незалежність профспілок - «Професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань».

За твердженням ОСОБА_2 вона була членом Профкому Первинної профспілкової організації Інституту до 16.02.2016 року, а з 17.02.2016 року стала членом Об`єднаної профспілки працівників, аспірантів, докторантів «Захист» Інституту.

При цьому, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 18.12.2012 року (а.с. 111) єдиною особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності у Первинній профспілковій організації інституту психології імені Г.С. Костюка АПН України був керівник ОСОБА_17 .

Згідно із наказом №15-К від 23 березня 2015 року ОСОБА_17 23.03.2015 року був звільнений за власним бажанням (підстава - заява ОСОБА_17 ) (а.с. 108). З моменту звільнення ОСОБА_17 ним не здійснювались відрахування у первинну профспілкову організацію, тому його членство у даній організації припинилось. Після звільнення керівника ОСОБА_17 первинною профспілковою організацією Інституту психології імені Г.С. Костюка АПН України не було проведено зборів, не було обрано нового керівника про що свідчить відсутність даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Нова, незалежна від попередньої Первинна профспілкова організація Інституту психології імені Г . С. Костюка НАПН України, керівником якої є ОСОБА_18 , була зареєстрована 09.12.2016 року про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається в своїх позовних вимогах, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.

При цьому, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реального існування і належної реєстрації у встановленому порядку Об`єднаної профспілки працівників, аспірантів, докторантів «Захист» Інституту психології імені Г . С. Костюка НАПН України.

Більше того, з Додатку №21 (а.с. 35), наданого самим позивачем вбачається, що станом на 15.02.2016 року існували і невирішені непорозуміння щодо передачі печатки та правовстановлюючих документів Первинної профспілкової організації Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України.

Таким чином, на момент звільнення наукового працівника ОСОБА_2 в Інституті психології імені Костюка НАПН України не було діючої у встановленому Законом порядку первинної профспілкової організації.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі ст.ст. 40, 42, 43-1, 44, 47, 49-2, 235 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», керуючись ст. ст. 12, 19, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України, директора Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України - ОСОБА_3 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2019 року .

Суддя А.В.Шевчук