печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарі - Маленівській К.М., Дахно С.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Кобзар Ю. Б. , Листопадової Н.О. , Аніщенка Ю.С. , Далій С.О. ,

розглянувши у засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати Договір №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р., який укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Договором №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. у розмірі 17 655 (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) євро 62 центів, з яких 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) євро - це тіло депозиту, 155,62 (сто п`ятдесят п`ять) євро 62 центів - залишок процентів станом на 28 лютого 2014р., стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за Договором №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. у розмірі 3512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) євро 47 центів, які нараховані за період з 01 березня 2014р. по 16 жовтня 2017р. включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Позивачем та банком був укладений депозитний договір, а саме: Договір №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р., за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 17 500,00 євро на строк 6 місяців по 05.06.2014 р. включно, з процентною ставкою на суму вкладу 5,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць.

05.10.2017 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про розірвання Договору №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. та просив повернути вклад разом з нарахованими відсотками, яку банк отримав 17.10.2017 року. Відповідь банку на цей лист не була надана.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів залишено без руху.

10 листопада 2017 року представник позивача через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян подала заяву про усунення недоліків у справі.

Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

02 березня 2017 року представник позивача через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян подала заяву про витребування доказів.

Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, дана справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

Так, 06 березня 2018 року по вказаній справі протокольною ухвалою вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження.

06 березня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначив, оскільки на даний час у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень яких укладено договори банківського вкладу з позивачем. Тому, перевірити наявність чи відсутність коштів на рахунках позивача не можливо. Крім того, оскільки в матеріалах справи не містяться оригінал договору банківського вкладу, квитанції про внесення грошових коштів, а тому вказане, на думку представника відповідача, не є належними доказами та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

19 березня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_2 , відповідно до якої зазначено про наявність у Відповідача бази даних вкладників, інформація в яку вноситься в день укладання депозитного договору. Ця інформація зберігається в архівах, відокремлених як логічно, так і фізично, а також мають автоматизовані засоби відновлення інформації з резервних копій у разі руйнування основної бази даних. Також у відповідь на відзив зазначено про те, що укладений договір є публічним договором, до якого ОСОБА_1 приєднався шляхом подання до банку Заяви №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р.

Ухвалою суду від 07 травня 2018р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 та витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію, яка міститься в базі даних вкладників щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) а саме: договір (дата укладення, дата закінчення строку дії, номер), номер рахунку, на якому обліковується вклад, сума залишку на рахунку для обліку вкладів (коп..), номер рахунку, на якому обліковуються нараховані витрати за вкладом, сума нарахованих відсотків (коп.), процентна ставка, код валюти вкладу.

12 червня 2018р. представником позивача ОСОБА_2 до суду були подані клопотання про засвідчення копій документів та про визнання обставин для з`ясування, якої витребовувався доказ.

03 вересня 2018 року від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, у зв`язку з новою практикою Верховного суду, відповідно до якої довідка від 12.05.2014р. не є належним та допустимим доказом та заявляю про сплив позовної давності щодо стягнення 3 % річних.

03 вересня 2018 року представником позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні були надані письмові пояснення щодо наявності достатніх доказів, які підтверджують внесення грошових коштів на депозит та наведено відповідну практику Верховного суду.

Ухвала суду від 07 травня 2018р. не виконана, у зв`язку з чим з урахуванням думки учасників справи, вирішено судовий розгляд здійснювати без витребуваних документів.

У судовому засіданні, яке було призначено на 11 липня 2019 р., позивач, представник позивача не з`явились. Зокрема представник позивача, через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян подала заяву про розгляд справи без участі позивача, позов ні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання, яке було призначено до розгляду 11 липня 2019 р., не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, представником відповідача було обґрунтовано позицію у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши обґрунтування сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, «05» грудня 2013 р. шляхом подання ОСОБА_1 до банку Заяви між сторонами було укладено Договір №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р., за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 17 500,00 євро на строк 6 місяців по 05.06.2014 р. включно, з процентною ставкою на суму вкладу 5,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць.

На виконання вказаного договору позивачем внесено на рахунок банку 17 500,00 євро, що підтверджується квитанцією про внесення грошових коштів на депозит від «05» грудня 2013 р.

05.10.2017 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про розірвання Договору №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. та просив повернути вклад разом з нарахованими відсотками, яку банк отримав 17.10.2017 року.

Відповідно до даних відстеження за штрих кодом ідентифікатором, лист було отримано відповідачем, однак вказані вимоги у встановлений термін не виконані.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була надіслана заява про розірвання вищезазначеного депозитного договору. Відповідно до даних відстеження за штрих кодом ідентифікатором, лист було отримано відповідачем, однак вказані вимоги у встановлений термін не виконані.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов`язань перед позивачем, оскільки банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами на першу вимогу позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відзиві представник ПАТ «КБ «ПриватБанк», зазначає, що була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «ПриваБанк» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв`язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.

Ліквідація структурної одиниці або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорах.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами вкладу грошових коштів, тому має повернути позивачу належні йому грошові кошти.

Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу з цих підстав є безпідставним.

Також судом враховано зміну найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу за Договором №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. у розмірі 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) євро 00 центів.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором банківського вкладу, укладеного між сторонами, допускається одностороннє його розірвання за ініціативою вкладника.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 05 жовтня 2017 року було подано заяву про розірвання договору, яка отримана банком 11 жовтня 2017р.

Згідно ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до п. 3 вищенаведеного договору він має автоматичну пролонгацію. Під час подовження договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє для подовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору.

При таких обставинах, враховуючи не надання інформації в порядку витребовування доказів щодо процентів, які діяли після пролонгації депозитного договору Позивача по день його розірвання, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та робить наступні розрахунки процентів за депозитом (в межах заявлених позовних вимог):

17 500,00 євро * х 0,055 (5,5%) / 365 * 1332 днів (з 01 березня 2014р. по 16 жовтня 2017р. включно) = 3512,47 євро.

В частині стягнення залишку процентів за депозитним договором станом на 28 лютого 2014р. у розмірі 155,62 євро 62 центів суд відмовляє через відсутність доказів наявності такого залишку.

Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3,317 грн. 50 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,76-81,137,141 ЦПК України, ст.ст.1,55, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України „Про захист прав споживачів",ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 4, 11, 14, 95, 629, 639, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Розірвати Договір №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р., який був укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Договором №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. у розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) євро 00 центів.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за Договором №SAMDNWFD400 (Вклад «Депозит плюс») від «05» грудня 2013 р. у розмірі 3512,47 євро. (три тисячі п`ятсот дванадцять) євро 47 центів, які нараховані за період з 01 березня 2014р. по 16 жовтня 2017р. включно.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3,317 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»:

Адреса: вул.. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094

Код .

Суддя В.В. Підпалий