Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/18260/17

провадження № 61-2943св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду

від 05 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості частки майна.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 25 липня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у порядку поділу майна подружжя за ним визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

15 листопада 2017 року він звернувся до відповідача з вимогою про реалізацію транспортного засобу або виплату компенсації вартості його частки.

Посилаючись на те, що відповідач не виплатила компенсацію вартості належної йому частки, та з 30 березня 2015 року одноосібно користується спірним транспортним засобом, просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки SEAT, модель LEON СitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 152 000,00 грн з одночасним припиненням права власності

ОСОБА_1 на 1/2 частку зазначеного транспортного засобу, та визнанням за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на автомобіль марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості належної йому частки у транспортному засобі є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження виконання рішення Апеляційного суду

м. Києва від 03 листопада 2015 року, якимза ним визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема реєстрації за ним права власності на частку спірного транспортного засобу, що не дає підстав для висновку про набуття ним права власності на неї у встановленому законом порядку, та створення перешкод іншим співвласником у користування зазначеним майном.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 152 000,00 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля марки SEAT, модель LEON СitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , з дня отримання компенсації та визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на автомобіль марки SEAT, модель LEON СitiWagen,

2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що перешкоджало реєстрації за позивачем права власності на 1/2 частку автомобіля марки SEAT, модель LEONСitiWagen,

2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року. Відсутність згоди відповідача на виконання зазначеного рішення суду про поділ майна подружжя та здійснення реєстрації спірного автомобіля у рівних частках за кожним із співвласників, свідчить про обгрунтованість доводів позивача про наявність перешкод у користуванні та розпорядженні автомобілем. Оскільки ОСОБА_2 у судові засідання не з`являлася та не надала доказів на підтвердження неспівмірності, визначеного позивачем розміру компенсації, дійсній вартості 1/2 спірного транспортного засобу на дату вирішення справи, апеляційний вважав наявними підстави для стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації вартості його частки у розмірі 152 000,00 грн, з припиненням права власності ОСОБА_1 на частку у транспортному засобі з дня отримання відповідної компенсації та визнання за відповідачем з цього ж дня права особистої власності на автомобіль у цілому.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргапредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якій він просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції, що підтверджується наявними у матеріалах справи судовими повістками, що повернулися на адреси судів з позначкою «за закінченням терміну зберігання», у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати докази на підтвердження безпідставності заявлених позовних вимог. Вирішуючи спір апеляційний суд не перевірив, за рахунок яких коштів було придбано автомобіль, а також чи спроможна відповідач як співвласник виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за нею права власності на спільне майно та чи не становитиме це для неї надмірний тягар, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі вартості 1/2 частки спірного рухомого майна. Крім того, визначаючи розмір компенсації, апеляційний суд залишив поза увагою відсутність у матеріалах справи доказів про дійсну (ринкову) вартість автомобіля марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент розгляду справи.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у квітні 2019 року ОСОБА_1 зазначав, що апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації вартості належної йому частки у автомобілі марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , сума ринкової вартості якого визначена виходячи з аналізу пропозиції продажу аналогічних транспортних засобів, зважаючи на те, що частки співвласників не можуть бути виділені у натурі (автомобіль є неподільною річчю), спільне користування автомобілем неможливе через неприязні відносини сторін після розірвання шлюбу, а припинення права позивача на частку у спільній частковій власності на автомобіль не завдасть істотної шкоди ні його інтересам, ні інтересам ОСОБА_2

Посилався також на те, що сам факт неотримання відповідачем судових викликів, з урахуванням того, що апеляційний суд вжив усіх можливих та необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, у той час як ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження поважності неотримання нею кореспонденції за місцем зареєстрованого проживання чи його зміни, не може свідчити, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди установили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2003 року по 09 липня 2014 року.

У період шлюбу сторони набули майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема: автомобіль марки SEAT, модель LEONСitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки SEAT, модель LEON СitiWagen, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кожним.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин другої, четвертої, сьомою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20 липня

2018 року № 4692, що на момент розгляду справи ОСОБА_2 була зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові повістки-повідомлення до суду апеляційної інстанції, як і судові повістки про виклик до суду першої інстанції, надсилалися відповідачу неодноразово за вказаною адресою зареєстрованого її місця проживання рекомендованими листами (а. с. 135, 150-151, 159-163, 166-177, 181-182, 196-197), однак усі повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а тому не можна погодитися з висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, а її неявка у судові засідання до суду першої та апеляційної інстанцій, є зловживанням її процесуальними правами.

Аналогічний за змістом правовий висновок про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування рішення апеляційного суду, оскільки касаційна скарга обгрунтована тим, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи,ця обставина підтверджується матеріалами справи, а тому оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обгрунтованість інших доводів касаційної скарги не підлягає перевірці з огляду на встановлене касаційним судом порушення судами апеляційної інстанції норм процесуального права, що тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак