ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/17934/18

Провадження № 22-ц/818/640/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська об'єднана державна податкова інспекція ДФС у Харківській області, Головне Управління державної фіскальної служби України в Харківській області

треті особи -Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Харківській області, Головного Управління державної фіскальної служби України в Харківській області, треті особи-Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органами державної влади, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного Управління державної фіскальної служби України в Харківській області на рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Зуб Є.Б.),-, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25250 грн. та моральну шкоду у розмірі 75000 грн. шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок.

Позовна заява мотивована тим, що у червні 2015 року ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області прийнято податкове повідомлення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. з яким не погодилась та оскаржила його до суду.

У позовній заяві зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2015, залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 у задоволенні її позову відмовлено які постановою Верховного суду від 26.06.2018 були скасовані, визнано протиправним та скасовано вказане податкове повідомлення, та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказує про те, що нею був сплачений вказаний податок в розмірі 25000 грн., та комісійний збір в розмірі 250,00 грн., які просила повернути проте їх повернуто не було чим і завдана була їй моральна шкода у розмірі 75000 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 25250 грн. у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позовної заяви щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди обґрунтовані, доводи щодо вини податкової служби позивачем доведені та відповідають вимогам закону.

Не погоджуючись з рішенням суду Головне Управління державної фіскальної служби України в Харківській області та ОСОБА_1 звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

Головне Управління державної фіскальної служби України в Харківській області в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга Головного Управління ДФС України в Харківській області мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що судом не встановлено та не прийнято до уваги, що сума яку позивач просить стягнути у відшкодування матеріальної шкоди знаходиться на її обліковій картці платника податку у розділі переплата.

Вказує про те, що суд дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки позивач подавала відповідачу заяви про повернення надмірно сплаченої суми податку без відображення у повному обсязі банківських реквізитів, як того вимагає Закон.

Судом неповно з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для вирішення спору судом встановлено недоведені обставини у справі, висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди є неправильним, ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що суд ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо моральної шкоди не навів необґрунтованих доводів та безпідставно відмовив не приймаючи наданих доказів на підтвердження завданої шкоди.

До апеляційного суду надійшов відзив від відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга позивача не містить обґрунтованих мотивів, які є підставою для скасування рішення у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Головного Управління ДФС України в Харківській області задоволенню підлягає.

Судом встановлено, що позивач відповідно договору купівлі-продажу 8 квітня 2013 року придбала автомобіль марки NISSAN, модель MURANO HB 3.5 4 WD CVY SE за 370640 грн. (а.с.14-16).

30 червня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 3717, яким ОСОБА_1 згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п.267.2 ст.267 ПК України визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.(а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача, проте, постановою Верховного суду від 26.06.2018 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 скасовано, та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №3717 від 30.06.2015 року про нарахування грошового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. (а.с.18-22).

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою згідно п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду.

Так, суд відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди правильно зазначив, що судовим рішенням не встановлені протиправні дії відповідача, а лише визнано протиправним повідомлення-рішення, тобто дії не визнавались неправомірними. Цей висновок суду відповідає матеріалам справи.

Зі змісту Постанови Верховного суду від 26 червня 2018 року вбачається, що дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління міндоходів у Харківській області правомірні, оскільки у задоволенні позову в цій частині було відмовлено.

Не зважаючи на це, суд першої інстанції припустився помилки задовольняючи позов в частині стягнення 25250 грн., як майнової шкоди.

Деліктна відповідальність - це позадоговірна відповідальність, пов'язана із заподіянням майнової і немайнової (моральної) шкоди внаслідок цивільного правопорушення. На відміну від цивільної відповідальності за порушення договірного зобов'язання деліктна відповідальність настає при порушенні загального, обумовленого законом зобов'язання не завдавати шкоди будь-кому. Головним принципом деліктної відповідальності є відшкодування заподіяної шкоди незалежно від форми і ступеня вини правопорушника. Деліктна відповідальність застосовується тільки за наявності цивільного правопорушення, під яким розуміється будь-яке порушення чужого суб'єктивного права у сфері цивільних правовідносин. Деліктна відповідальність складається з чотирьох складових: вина, протиправна поведінка, причинний зв'язок та наслідки.

У справі, що розглядається відсутні факти протиправної поведінки відповідача, що виключає деліктну відповідальність.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем було сплачено транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № 3717, яке було скасоване. Тобто відповідач повинен повернути безпідставно отримані кошти.

У зв'язку з неповерненням отриманих коштів позивач не позбавлена можливості звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання дій податкової служби щодо неповернення безпідставно отриманих коштів - неправомірними і стягнення сплаченої суми.

В даній справі, позов заявлений у зв'язку з заподіянням шкоди, що не може бути підставою для задоволення позову.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову частково не відповідає обставинам справи, які судом встановлено відповідно до вимог процесуального права та не узгоджується з нормами матеріального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Судова колегія оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні матеріалів справи та доводів апеляційних скарг, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків суду встановленим обставинам є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч.1 ст. 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного Управління державної фіскальної служби України в Харківській області - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2018 року в частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Харківській області, Головного Управління державної фіскальної служби України в Харківській області, треті особи-Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої органами державної влади у розмірі 25250 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного Управління державної фіскальної служби України в Харківській області судовий збір у розмірі 1503 (одна тисяча п'ятсот три) грн. 75 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 22 березня 2019 року