Номер провадження: 22-ц/813/1266/19
Номер справи місцевого суду: 521/701/15
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участю секретаря: Драганової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (за участю третьої особи - нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білик В.В.) про визнання договорів недійсними, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Сегеди О.М. 19 липня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 1-3, т. 2 а.с. 74).

В огрунтування позову посилалвся на те, що 16 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 16 липня 2007 року з наступними змінами, внесеними додатковою угодою №2 від 27 лютого 2009 року, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 41 625,00 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 13% річних, строком до17 липня 2022 року, а останній зобов'язувався щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17 липня 2022 року. Відповідно до додаткової угоди №2 від 27 лютого 2009 року до кредитного договору, якою були внесені зміни щодо схеми погашення кредиту, відповідач з дати підписання угоди зобов'язувався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 440,33 дол. США 27 числа кожного місяця. Згідно умов кредитного договору №0 від 16 липня 2007 року, за користування кредитом відповідач зобов'язувався сплачувати проценти у розмірі 13% річних.

Сторони кредитного договору погодилися, що за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів, відповідно до п. 4.1 договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалентну суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 16 липня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №127439 від 16 липня 2007року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

В порушення умов договорів, відповідачі свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали, та станом на 07 квітня 2017 року заборгованість за кредитним договором №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007 року по кредиту та процентах, склала 36 006,47 доларів США та пеню у розмірі 110 449 грн. 82 коп.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом, який було уточнено, до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними (т. 1 а.с. 133-139, т. 2 а.с. 87).

В обгрунтування позову посилався на те, що кредитний договір №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007 року був укладений з порушенням правил, що є обов'язковими для сторін при його укладенні і виконанні, відповідно до вимог актів цивільного законодавства України, а також є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим, оскільки валютою кредитування у договорі вказано долар США, що є незаконним, оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня. Крім того, зазначив, що відповідач не виконав переддоговірну роботу із позичальником, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», у кредитному договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, інформація щодо сукупної вартості наданого позивачу кредиту визначена не в повній мірі: визначені не всі розмірі фінансових зобов'язань позичальника, що виникають на користь третіх осіб і які безпосередньо впливають на розмір усієї сукупної вартості кредиту за кредитним договором; прихована реальна процентна ставка, не було надано банком доказів отримання відповідної індивідуальної ліцензії, включення у договір несправедливих умов, а саме - неправомірне нарахування відсотків за договором, комісійної винагороди та відповідальності за порушення зобов'язань.

ОСОБА_2 посилався на те, що при укладенні договору, ПАТ «УкрСиббанк» було порушено принцип свободи договору, та рівність сторін договору, надано право банку на свій розсуд списувати кошти з рахунків споживача.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року по справі було призначено судово-економічну експертизу. Провадження по справі призупинено до проведення експертизи (т. 2 а.с. 114-115).

09 лютого 2018 року через канцелярію суду надійшов висновок експерта №25/009/1027/12 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №521/701/15-ц від 05 лютого 2018 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року поновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 164-165).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 ( в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007року по кредиту та процентах, станом на 07 квітня 2017 року в розмірі 36 006, 47 доларів США та пеню у розмірі 110 449,82 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 26 314,13 доларів США; простроченої заборгованість за процентами - 9 692,34 долара США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 40 743,45 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 69 706,37 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 3 654 гривень. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення (т. 2 а.с. 212-221).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким повернути справу для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси іншим суддею за нововиявленими та виключними обставинами, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 1-16).

При цьому, апеляційна скарга мотивована тим, що факт укладення договору споживчого кредиту від 16 липня 2007 року не встановлений; судом не витребувані оригінали документів по кредиту; повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки не було надіслано ані у передбачений п.5.2. кредитного договору спосіб, ані у будь-який інший спосіб; внесення змін до договору (додаткову угоду) апелянту банк також не надіслав, отже, сторони його не підписували; розрахунки банку щодо нарахування заборгованості по відстокам за кредитом та пенею не відповідають умовам копії кредитного договору; суд не витребував документи, які були необхідні експерту для дачі висновку по судовій економічній експертизі; в заяві про видачу готівки відсутні посилання на договір про надання споживчого кредиту від 16 липня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №0 від 16 липня 2007 року з наступними змінами, внесеними додатковою угодою №2 від 27 лютого 2009 року, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 41625,00 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 13% річних, строком до 17 липня 2022 року (т.1 а. с. 11-15,18-19).

Відповідно до умов п.1.3.2. Кредитного Договору сторони домовилися, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 (першого) пункту 5.2 Договору.

Відповідно до умов п. 5.1 Кредитного Договору, процентна ставка за цим договором може бути змінена в порядку і на умовах, визначених договором.

Пунктом 5.2 Кредитного Договору встановлено, що відповідно до законодавства України, зокрема ст.651 ЦК України сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та /або умов договорів за якими надано забезпечення виконання зобов,язань позичальника за цим Договормо;

Згідно умов п. 4.1 Кредитного Договору, за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобо'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалентну суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди №2 від 27 лютого 2009 року до кредитного договору, якою були внесені зміни щодо схеми погашення кредиту, ОСОБА_2 з дати підписання угоди зобов'язувався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 440,33 дол. США 27 числа кожного календарного місяця (т.1 а.с.18-19).

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №0 від 16 липня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №127439 від 16 липня 2007 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (т.1 а.с.20-21).

Відповідно до п.2 додаткової угоди №1 від 27 лютого 2009 року до договору поруки №127439 від 16 липня 2007 року, поручитель зобов'язується перед Банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання Боржником усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тіх, що можуть виникнути в майбутньому (т.1 а.с. 22).

Отже, відповідно до умов Кредитного договору та договору поруки відповідачі зобов'язувалися погашати кредит та сплачувати передбачені договором платежі шляхом здійснення щомісячних платежів.

Крім того, встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №0 від 16 липня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 16 липня 2007 року за реєстровим №2129.

Відповідно до умов іпотечного договору від 16 липня 2007 року, ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру №28, що розташована за адресою: м. Одеса, Головківська, 2 (т.1 а.с. 232 звор.).

29 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 16 липня 2007 року за реєстровим №2129 (т.2 а.с.88-89).

Встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов'язань ухиляються.

Факт отримання ОСОБА_2 кредиту в розмірі 41 625 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки №28 від 16 липня 2007 року (т.2 а.с.57).

Через невиконання відповідачами зобов'язань за Кредитним договором №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007 року, станом на 07 квітня 2017 року заборгованість по кредиту та процентах склалась в розмірі 36006,47 доларів США та пені у розмірі 110449,82 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 26314,13 доларів США;

- простроченої заборгованість за процентами - 9692,34 долара США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 40743,45 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 69706,37 грн.;

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007року (т.1 а.с.35-47, т.2 а.с.37- 44, 75-86).

Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач звертався до відповідачів з вимогами про виконання зобов'язань по кредитному договору в добровільному порядку, але останні свої зобов'язання не виконують (т.1 а.с.23-24, 25-26).

Ухвалою суду першої інстанції від 07 липня 2017 року по справі була призначена судово - економічна експертиза (т.2 а.с. 114-115).

09 лютого 2018 року через канцелярію суду надійшов висновок експерта №25/009/1027/12 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №521/701/15-ц від 05 лютого 2018 року, відповідно до якого експертом не надано відповіді на питанння, поставлені судом (т.2 а.с.135-160).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, банк, як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Встановлено, що 21 грудня 2001 року АКІБ «УкрСиббанк» отримав ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та пп.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (т.2 а.с.31,32,33-34).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Встановлено, що за умовами договору поруки №127439 від 16 липня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (т.1 а.с.20-21).

Тому, позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин, направлено на адресу відповідачів лист-вимогу про усунення порушень зобов'язання, який останні отримали, що підтверджується копіями поштових повідомлень (т.1 а.с.23-24, 25-26).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», то суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції стверджувала, що спірний кредитний договір №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007 року є недійсним, оскільки укладений з порушенням правил, що є обов'язковими для сторін при його укладенні і виконанні, відповідно до вимог актів цивільного законодавства України, є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим, оскільки валютою кредитування у договорі вказано долар США, що є незаконним, оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. При його укладенні, ПАТ «УкрСиббанк» порушило принцип свободи договору, та рівність сторін договору, оскільки банком була нав'язана страхова компанія, надано право банку на свій розсуд списувати кошти з рахунків споживача.

Необгрунтованим є довод апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що Банк не виконав переддоговірну роботу з позичальником, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства, а саме, Закону України «Про захист прав споживачів» - у кредитному договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, інформація щодо сукупної вартості наданого позивачу кредиту визначена не в повній мірі: визначені не всі розмірі фінансових зобов'язань позичальника, що виникають на користь третіх осіб і які безпосередньо впливають на розмір усією сукупної вартості кредиту за кредитним договором; прихована реальна процентна ставка, не було надано банком доказів отримання відповідної індивідуальної ліцензії, включення у договір несправедливих умов, а саме, неправомірне нарахування відсотків за договором, комісійної винагороди та відповідальності за порушення зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що банк виконав всі свої зобов'язання по Кредитному договору №0 (в системі обліку банку №1) від 16 липня 2007 року відповідно до вимог чинного законодавства, надавши ОСОБА_2 кредит у встановленому договором розмірі.

Колегія суддів враховує, що при укладені кредитного договору та іпотечного договору, від 16 липня 2007 року та у наступному, ОСОБА_2 не оскаржував їх умови і погоджувався з ними, шляхом підписання та частковим виконанням умов кредитного договору, що підтверджується укладеними в подальшому додатковими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст .533 ЦК України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями, вказане також зазначене у п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275.

Таким чином, банк як фінансова установа, може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу, а тому довід апеляційної скарги про неможливість здійснення банком відповідних операцій є необгрунтованою.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України, недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України - недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст. 1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2, вбачається, що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів.

Отже, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, що кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення, і ОСОБА_2 з липня 2007 року по червень 2016 року не оскаржувався.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні договору були дотримані і не порушені.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 із умовами кредитного договору від 16 липня 2007 року, та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних із отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» був ознайомлений, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст договору відображає дійсність їх намірів, про що свідчить підпис позивача на договорі.

Вказане спростовує у повному обсязі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не був ознайомлений з усіма умовами, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк».

Крім того, необгрунтованим є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, так як надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало апелянта до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки вказане не відповідає вимогам закону.

За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька діяльність забороняється.

Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, крім кредитного договору позивачем були підписані додаткові договори, а також договір іпотеки, з додатковим договором до нього.

Оскільки текст укладеного з ОСОБА_2 кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що укладений сторонами кредитний договір є таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Крім того, посилання апелянтів на несправедливість умов договору, на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що вони не були ознайомлені із загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята апеляційним судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи апелянтів щодо невідповідності умов кредитного договору від 16 липня 2007 року вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», на думку колегії суддів, є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним вцілому.

Крім того, колегія суддів враховує, що, не погоджуючись із умовами кредитного договору від 16 липня 2007 року, позивач тривалий час виплачував кредит та звернувся до суду із позовом за захистом своїх прав лише у червні 2016 року, а до цього часу, протягом дев'яти років, не ставив питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитного договору недійсним.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору поруки №127439 від 16 липня 2007 року недійсним, зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки, укладеним між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» 16 травня 2007 року, та Договором про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 29 квітня 2009 року за реєстром №874, а саме : з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, а також щодо стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь позивача сплачену суму, понадотриману в банку, яка дорівнює 91 075 грн та стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дані вимоги задоволенню не підлягали, з наступних підстав.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вказівка в ч.3 ст.215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа вимагає відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Суд дійшов обгрунтованого висновку, що, оскільки ОСОБА_2 не був стороною договору поруки №127439 від 16 липня 2007 року, то він не має право ставити питання про його недійсність.

При цьому, ОСОБА_2 не зазначив, яким чином були порушені його права при укладенні договору поруки №127439 від 16 липня 2007 року між ОСОБА_3 та банком.

Також суд у своєму рішенні вірно зазначив, що, оскільки приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Білик В.В. не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, то у суду не було підстав для зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» 16 травня 2007 року, та Договором про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 29 квітня 2009 року за реєстром №874, а саме: з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

За сукупністю перелічених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі, у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Колегія суддів також вважає необґрунтованим та не приймає до уваги вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким повернути справу для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси іншим суддею за нововиявленими та виключними обставинами, оскільки апеляційний суд діє виключно у межах повноважень, визначених ст. 374 ЦПК України, положеннями якої не передбачено можливості ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення про повернення справи до суду першої інстанції для розгляду за нововиявленими та виключними обставинами.

Порядок перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами регламентований положеннями Глави 3 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали, що ОСОБА_2 спірний кредитний договір вважав переводом грошових коштів своїх родичів з Німеччини і, на його думку, банк неправомірно оформив ці кошти в якості кредиту. Проте, вказані твердження не кореспондуються із матеріалами справи. Так, наявність кредитного договору, договору поруки, іпотечного договору, виконання боржником умов договору споживчого кредиту до 2016 року свідчить про те, що воля кредитора була направлена на отримання кредитних коштів, а дії щодо погашення кредиту до 2016 року були направлені на виконання його умов. Будь-яких доказів існування банківського переказу з Німеччини, відправленого на ім'я ОСОБА_2, матеріали справи не містять, а відтак, такі пояснення колегія суддів вважає надуманими та не приймає до уваги.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 22 березня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш