Номер провадження: 22-ц/813/5666/19
Номер справи місцевого суду: 503/1541/18
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

за участю секретаря Ющак А.Ю.

за участю осіб, що беруть участь у справ:

позивач: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кодимський елеватор" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, -

встановила:
ПРОЦЕДУРА:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Кодимський елеватор" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, посилаючись на те, що 15 липня 2011 року він був прийнятий на роботу до ТОВ "Кодимський елеватор" на посаду водія пожежної машини. 01.10.2011 року переведений на посаду слюсара на поточну лінію. З 10.02.2015 року він був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією та являється військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 м. Подільськ. Крім того 19.01.2018 року позивачем укладений контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, а саме в Подільському прикордонному законі, строком на три роки. Посилаючись на ч. 3 ст. 119 КЗпП України вказує, що він має право на збереження за ним середнього заробітку на час військової служби, тоді як відповідач нараховує йому заробітну плату в розмірі прожиткового мінімуму. Вважає, що внаслідок виплати відповідачем заробітної плати не в повному розмірі утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 72423 грн. 40 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (а.с.1-4).
Відповідачем наданий відзив, в якому ТОВ "Кодимський елеватор" зазначає, що ОСОБА_1 виплачується заробітна плата в розмірі, яка не суперечить вимогам діючого законодавства (а.с.32-34).
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року в позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с.126-129).

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН
Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 (а.с.132-134).
В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про задоволення його позову до ТОВ "Кодимський елеватор".
Основними доводами апеляційної скарги є незгода з висновками суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано підвищення тарифних ставок та посадових окладів, а саме з Державного реєстру застрахованих осіб видно сума відрахувань страхових внесків.
02 вересня 2019 року від ТОВ "Кодимський елеватор" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 лютого 2019 рокубез змін (а.с.163).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ
Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не порушено вимоги діючого законодавства щодо нарахування позивачу заробітної плати, оскільки розмір заробітної плати, яка нарахована ОСОБА_1 , навіть за винятком заробітної плати виплаченої за період з 01.01.2015 року по 10.02.2015 року, значно перевищує розмір середнього заробітку, який підлягав нарахуванню, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2011 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ "Кодимський елеватор" на посаду водія пожежної машини. 01 жовтня 2011 року переведений на посаду слюсара на поточну лінію, що підтверджено копією трудової книжки НОМЕР_2 від 31.10.2001 року (а.с.8).
10 лютого 2015 року позивача було призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією, що підтверджується повідомленням Кодимського РВК керівнику підприємства.
19 січня 2018 року між позивачем та начальником Подільського прикордонного загону укладений контракт про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського та старшинського складу строком на три роки (а.с.9). Згідно довідки від 10.05.2018 року № 173, виданої начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Подільськ з 10 лютого 2015 року по теперішній час (а.с.14).

Статтею 119 КЗпП України визначено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плати за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якого пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п.4
Відповідно до п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника.
В силу п.8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботі, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідок №64, 65 від 14 вересня 2018 року, виданої ТОВ «Кодимський елеватор», середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за період роботи з 01.12.2014 року по 31.01.2015 року склала 1504 грн., за 23 відпрацьованих днів, середньоденна 65 грн. 39 коп.
Відповідно до пункту 10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Отже, при здійснені розрахунку середнього заробітку, як розрахункова величина повинні використовуватися тарифні ставки і посадові оклади на підприємстві а не мінімальна заробітна плата.
Протягом періоду з лютий 2015 по липень 2018 року ТОВ «Кодимський елеватор» підвищувало розмір тарифних ставок:
З 01.05.2016 року - з 1400 грн. до 1450 грн.;
З 01.12.2016 року - з 1450 грн. до 1600 грн.
Зазначене підвищування здійснювалось відповідно до вимог законодавства:
Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про оплату праці», в редакції 28.12.2014 тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 8 у редакції Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» від 27.03.2014p. N 1165-VII, мінімальна заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" в бюджеті на 2015 рік закладені такі розміри мінімальної заробітної плати: з 1 січня 2015року - 1218 гривень; з 1 вересня 2015 року - 1378 гривень.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" в бюджеті на 2016 рік, установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату; у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.
З 01.05.2017 року - з 1600 грн. до 1684 грн.;
З 01.12.2017 року - 1684 грн. до 1762 грн.
Зазначене підвищування здійснювалось відповідно до вимог законодавства.06.12.2016 року Законом від 06.12.2016p. N 1774-VI11 (набрав чинності з 01.01.2017 року), внесено зміни до ЗУ «Про оплату праці», яким абз. 6 cm. 6 викладено в наступній редакції: Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Крім того, ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Відповідно до cm. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні;
З 01.07.2018 року - з 1762 грн. до 1841 грн.;
З 01.12.2018 року-з 1841 грн до 1921 грн.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку via місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня -1841 гривня, з 1 грудня -1921 гривня;
Стосовно збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то слід зазначити, що Законом України, від 28.12.2014 № 77-VI1I. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» який набрав чинність з 01.01.2015 року, викладено частину 5 ст. 8 Закону України, Верховна Рада України, від 08.07.2010 № 2464-VI, «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у наступній редакції: «Єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску».
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Відповідач на виконання зазначеної норми закону нараховував та сплачував єдиний внесок як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом (який перевищую розмір прожиткового мінімуму) на місяць у якому здійснювалось нарахування та відшкодування середнього заробітку позивачу.
Таким чином, вимога ОСОБА_1 про коригування розміру мінімальної заробітної плати на коефіцієнт їхнього підвищення є необгрунтованою та такою що не відповідає законодавства в т.ч. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 p. № 100.
Враховуючи викладене, ТОВ «Кодимський елеватор» не порушувало права за законні інтереси ОСОБА_1 при нарахуванні та сплати йому середнього заробітку за 2015-2018 роки.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції так як при здійсненні розрахунку середнього заробітку, як розрахункова величина використовувають тарифні ставки і посадові оклади на підприємстві, а не мінімальна плата.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при здійснені розрахунку середнього заробітку правильно застосовано як розрахункову величину тарифну ставку і посадовий оклад на підприємстві, а не мінімальна заробітна плата, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В.Цюра