Справа № 530/752/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

23.10.2019 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І., представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Поденежного Г.О., представника відповідача Відвіч ОСОБА_2 , адвоката Позняка С.М., розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вівдич ОСОБА_3 , третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора Полтавської області про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , спадщину після його смерті прийняла дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . На випадок своєї смерті ОСОБА_6 11.05.2012 року склала заповіт на ім`я внучки ОСОБА_7 , яким заповіла земельну ділянку (пай) розміром 2,83 га згідно державного акту ПЛ № 225779. 21.05.2013 року ОСОБА_6 склала інший заповіт на ім`я дочки ОСОБА_5 , яким все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про існування даного заповіту ОСОБА_1 дізнався в нотаріальній конторі вже після смерті матері. За життя ОСОБА_6 перебувала на диспансерному обліку при психіатричному кабінеті Зіньківської ЦРЛ Полтавської області з 15.07.2008 року. З 22.06.2012 року являлась інвалідом 1А групи по психічному захворюванню: хронічний маячний розлад депресивно-параноїдний синдром. Позивач вважає, що на час складання оскаржуваного заповіту ОСОБА_6 не могла самостійно здійснити напис та підписи у заповіті, оскільки не усвідомлювала значення своїх дій, та не могла керувати ними. Позивач вважає, що заповіт від 21.05.2013 р. посвідчений нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстровим №54499292 є недійсним, ОСОБА_6 хоч і була дієздатною в момент складання заповіту та його підпису, проте в той момент через хворобу не могла усвідомлювати своїх дій, а також не могла керувати ними. В зв`язку з вище викладеним позивач змушений був звернутися з позовом до суду в якому просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , який посвідчено 21.05.2013 року державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 54499292.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року відкрито провадження по справі ( а.с.25).

Ухвалою суду від 29.10.2018 року призначено по справі судовий розгляд та залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_7 ( а.с.90).

Ухвалою суду від 16.04.2019 року призначено по справі посмертну судову - психіатричну експертизу на час проведення експертизи провадження по справі зупинено ( а.с.181).

Ухвалою суду від 23.10.2019 року відновлено провадження по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Поденежний Г.О., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, відповідач ОСОБА_5 та її представник адвокат Позняк С.М. в судовому засіданні 06.12.2018 року позов не визнали, в подальшому, в судові засідання 06.03.2019 року, 16.04.2019 року не з`явились по невідомій суду причині, належним чином повідомлені, а також 23.10.2019 року в судове засідання не з`явились, від відповідача ОСОБА_8 Л ОСОБА_9 о 13 год. 35 хв. (23.10.2019 року) надійшла до суду заява, про перенесення розгляду справи в зв`язку, з наданням можливості ознайомиться з матеріалами експертизи, а тому суд визнає неявку відповідача та її представника неповажною та розцінює їх дії як зловживанням своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу без участі відповідача та її представника, третя особа представник Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду лист про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення послався на розсуд суду ( а.с.77,140,171), третя особа ОСОБА_7 у судове зсідання не з`явилася по невідомій суду причині, заперечень проти позову не надала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . районного психіатра КНП « Зіньківської ЦРЛ Полтавської області», дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Вівдич ОСОБА_3 , третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Пилипенки Зіньківського району Полтавської області (а.с.10). ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Ступки, Зіньківського району, Полтавської області і його батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.6-8). Відповідно до заповіту від 11.05.2012 року посвідченого державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області Герасименко Л.В., ОСОБА_6 на випадок смерті зробила слідуюче розпорядження: належну їй земельну ділянку розміром 2,83 га згідно державного акту ПЛ № 225779 виданого 07.06.2005 року Зіньківської райдержадміністрацією Полтавської області заповіла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.9). Відповідно до листа Зіньківської ЦРЛ від 25.06.2018 року, ОСОБА_6 перебувала на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 15.07.2008 року, з 22.06.2012 року інвалід І ОСОБА_14 групи по психіатричному захворюванню (а.с.33). ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Пилипенки, Зіньківського району, Полтавської області і її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.40-42). ОСОБА_15 та ОСОБА_16 18.08.1985 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище Вівдич (а.с.42). Шлюб між ОСОБА_17 М ОСОБА_18 та ОСОБА_5 розірвано 06.10.2017 року, після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище Вівдич (а.с.43). Згідно заповіту від 21.05.2013 року посвідченого державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В., ОСОБА_6 на випадок смерті зробила слідуюче розпорядження: яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на, що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.45). З акту депутата Зіньківської міської ради Полтавської області про встановлення факту проживання від 03.07.2018 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації ОСОБА_5 , зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_19 ( а.с.47). Згідно довідки МСЕК № 0273991 від 22.06.2012 року ОСОБА_6 має І ОСОБА_14 групу інвалідності загального захворювання з 22.06.2012 року, потребує стороннього догляду (а.с.49). З довідки управління соціального захисту населення Зіньківської РДА Полтавської області, ОСОБА_5 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту по догляду за інвалідом першої групи, за періоди з 23.12.2012 року по 31.05.2017 року, з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року ( а.с.51). Згідно повідомлення Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області від 06.09.2018 року за № 870/01-16, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 105/2018 на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про прийняття спадщини, претензії від кредиторів не надходили (а.с.59).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 до нотаріуса звернулись ОСОБА_1 син та ОСОБА_5 - дочка (а.с.59). Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_20 Федорівною на ім`я ОСОБА_5 , який посвідчено 21.05.2013 року державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстровим № 54499292, оскільки ОСОБА_6 страждала психічним розладом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК України). Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що визначено ст. 1233 ЦК України.

Ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Крім того, ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу) .

Ст. 1253 ЦК України визначає, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі) , п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Оскаржуваний заповіт посвідчено державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області Герасименко Л.В. за реєстровим № 54499292.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_5 попросила посвідчити заповіт ОСОБА_6 в присутності нотаріуса. При посвідченні заповіту ОСОБА_6 знаходилася в лежачому положенні, розмовляла та сказала, що заповіт хоче скласти на дочку ОСОБА_5 , потім підписала заповіт, він та інший свідок ОСОБА_11 теж поставили свої підписи в заповіті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_6 була його тіткою, тому часто до неї заїжджав та спілкувався з останньою. Був присутній при посвідченні заповіту ОСОБА_6 . Під час вчинення нотаріальної дії ОСОБА_6 була адекватна, сиділа, її волевиявлення було вільне, вона розмовляла та сказала, що все хоче переписати спадщину на дочку ОСОБА_21 . Також йому відомо, що ОСОБА_6 хворіла, але діагноз він не знав, хто підписував заповіт не пам`ятає. Він та інші свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 підписали заповіт.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він близько 6 років тому був свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_6 в присутності державного нотаріуса ОСОБА_22 . Коли нотаріус запитала чи погоджується ОСОБА_6 переписати спадщину дочці ОСОБА_5 остання махала головою, після цього він пішов. В родинних відносин з померлою не перебував. Стосовно психічного стану ОСОБА_6 нічого не знає, на його думку померла могла сама підписати заповіт. Свідок ОСОБА_13 лікар, районний психіатр КНП « Зіньківської ЦРЛ Полтавської області», суду пояснила, що померла ОСОБА_6 перебувала під наглядом з 1998 року. В 2008 році направлялася на лікування в Полтавську обласну клінічну психіатричну лікарню ім. О.Ф. Мальцева. Перебувала під опікою сина у 2012 році була оглянута вдома для отримання групи інвалідності. Утримувалась у закритій кімнаті, самостійно не орієнтувалася. На прийом хвора не являлась, по ліки приходили син та дочка і їм видавались лікарства. За станом здоров`я ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З акту судово-психіатричного експерта Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева від 02.08.2019 року № 328 вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 станом на 21 травня 2013 року виявляла ознаки хронічного психічного розладу у вигляді судинної деменції з психотичними включеннями. Вказаний психічний розлад позбавляв ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 21.05.2013 року (а.с.190-200).

Відповідно до ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч.1 ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З огляду на пояснення учасників справи, письмові докази та пояснення свідків, з урахуванням акту судово-психіатричного експерта Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева від 02.08.2019 року № 328 , який проведений у відповідності до Закону, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 на час складання заповіту 21.05.2013 року виявляла ознаки психічного захворювання. Суду надані належні та допустимі докази того, що заповідач ОСОБА_6 на момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Таким чином, судом встановлено, відповідно до ст. 225 ЦК України підстави для визнання заповіту недійсним. Висновок суду узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п.16 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.89 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України, суд відповідно до ст.105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Виходячи з вище викладеного та беручи до уваги те, що у своєму акті від 02.08.2019 року № 328 експерти дали повний аналіз стану здоров`я ОСОБА_6 та її поведінки. Експертний висновок містить аналіз її дій та пояснень, що документально підтверджені. Крім того, висновок містить і аналіз показів свідків щодо стану її здоров`я та поведінки. Експертам були надані матеріали цивільної справи та медична документація. Дослідження проводилося експертами, які мають фахову підготовку в даній області знань та дійшли висновку про те, що на момент укладення спірного заповіту ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Вівдич ОСОБА_3 , третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, 203, 207, 215, 225, 1216, 1217, 1233, 1234, 1247, 1248, 1252, 1253, 1257 ЦК України, ст. 4,5,12,13, 81, 105, 141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вівдич ОСОБА_3 , третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора Полтавської області про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , який посвідчено 21.05.2013 року державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстровим № 54499292.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительки села Пилипенки Зіньківського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителя села Пилипенки Зіньківського району Полтавської області сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири ) грн. 80 коп та 5353 ( п`ять тисяч триста п`ятдесят три ) грн. 32 коп. судових витрат за проведення експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Повни текст виготовлено: 23.10.2019 року.

Суддя -