провадження № 22-ц/824/2777/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), КашперськоїТ.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року про повернення позовної заяви у справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_6, НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь з НАСК «Оранта» 31 404 грн. матеріальної шкоди, інфляційні втрати, 3 % річних за невчасну виплату відшкодування шкоди та витрати на експертизу.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд штучно та умисно створив йому перешкоди у розгляді справи, не встановив вимоги до відповідача, та не читав позовну заяву. Дії судді є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Оскаржувана ухвала була направлена на адресу відповідача ОСОБА_6, але на прізвище позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 на власний розсуд обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Підставою для залишення позовної заяви без руху стало те, що ОСОБА_5 не виклав у ній позовні вимоги до відповідача ОСОБА_7 На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_5 подав заяву, у якій зазначив, що ОСОБА_6 визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді і його відповідальність застрахована у НАСК «Оранта». У зв'язку з цим, позов подано також до ОСОБА_6

Cуд першої інстанції вважаючи, що ОСОБА_5 не усунув в цій частині вимоги ухвали повернув позовну заяву позивачу.

В даному випадку, суд не звернув увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом) особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (справа «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

При поверненні позовної заяви позивачу, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, у зв'язку з цим постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині допущення суддею першої інстанції дисциплінарного проступку, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що до його компетенції не відносяться питання притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

В силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.