Справа № 347/61/19
Провадження № 22-ц/4808/1334/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправомірного звернення до суду,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від 22.08.2015 року №691, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправомірного звернення до суду.

Позов обгрунтовано тим, що у червні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , Старокутської сільсткої ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності та земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В ході розгляду справи ухвалою Косівського районного суду від 12.02.2008 року за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 забезпечено позов. Накладено арешт на майно ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті. Апеляційним судом Івано-Франківської області ухвалою від 11.04.2008 року ухвалу суду першої інстанції скасовано.

Ухвалою Косівського районного суду від 08.04.2009 року задоволено заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, які б призвели до руйнування приміщень, які знаходяться на земельній ділянці в АДРЕСА_1 та випилювати і нищити дерева на даній земельній ділянці до вирішення справи по суті.

В подальшому, ухвалою Косівського районного суду від 17.05.2011 року за заявою ОСОБА_2 , суд заборонив ОСОБА_1 будувати, переобладнувати, реконстроювати, проводити ОСОБА_7 -які земельні роботи та роботи, що пов`язані з будівництвом та реконструкцією на території господарства, що знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1 до вирішенн справи по суті.

Спір розглядався судом десять років.

16.02.2016 року ухвалою Косівського районного суду скасовано заходи забезпечення позову.

Позивач вказала, що внаслідок неправомірних заяв відповідачів про вжиття заходів забезпечення позову та їх задоволення судом, їй завдана майнова та моральна шкода, яку ОСОБА_1 оцінила в 207 000,0 грн та просила суд стягнути з відповідачів.

Ухвалою Косівського районного суду від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправомірного звернення до суду залишено без розгляду на підставі п.2 ст.257 ЦПК України, у зв`язку з поданням позовної заяви від імені заінтересованої особи особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Позивач ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апелянт вказала, що 22.08.2015 року на підставі довіреності вона уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в державних, громадських, господарських та інших органах, установах і організаціях незалежно від їх підпорядкувань та форм власності, бюро технічної інвентаризації, земельних ресурсів, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування. Тобто представник наділений представляти її інтереси у всіх без винятку установах, а також подавати будь-які заяви та клопотання з правом підпису.

Тому апелянт вважає, що її син ОСОБА_4 мав повне право підписати позовну заяву від її імені.

В оскаржуваній заяві суд посилається на те, що ОСОБА_4 не може бути представником позивачки, на що ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_4 лише підписав позовну заяву, а представляти свої інтереси в суді буде вона сама, або адвокат.

Крім того, апелянт зазначила, що нею подано до суду клопотання про проведення експертизи на предмет руйнування будівельних матеріалів та дерев`яного будинку, а тому після проведення ряду експертиз нею буде подано уточнена позовна заява із новою ціною позову, внаслідок чого справа може бути віднесена до малозначних спорів, у яких відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України участь адвоката як представника не є обов`язковою.

З наведених підстав апелянт просила скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просила слухати справу у її відсутність.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, подали суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю їх адвоката. Зазначене клопотання суд відхиляє з огляду на обставини вказані в клопотанні та обмежені строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 своєю довіреністю від 22.08.2015 року уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси у всіх без винятку установах, яким підписано та подано позовну заяву від імені ОСОБА_1 . Однак відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. З наведених підстав суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не може бути представником позивачки в суді, а тому згідно п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України позовну заяву слід залишити без розгляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Пунктом 16-1 Перехідних положень Конституції України визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 1 та статті 131 2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (Закон набрав чинності з 30.09.2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Частинами 1,2 статті 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Як вбачається із судової практики Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/23346/16, від 21.03.2018 у справі № 916/3283/16, від 27.07.2018 у справі № 910/9224/17, ухвала КГС ВС від 21.06.2018 у справі № 904/9163/17), з метою визначення зазначеного поняття Верховний Суд звертається до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), в пункті 6 мотивувальної частини якого зазначається, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З наведеного слідує, що підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, внаслідок яких особа, яку представляють, набуває процесуальних прав та обов`язків позивача у справі.

Відтак будь-яка процесуальна дія в суді однієї особи в інтересах іншої особи, внаслідок якої вона набуває певних прав та обов`язків (у тому числі, підписання та/або подання певного процесуального документа до суду) є представництвом, а отже, на такі правовідносини розповсюджується пряма дія положень статті 1312 Конституції України щодо виключного представництва адвокатом інтересів іншої особи.

Матеріалами справи встановлено, що 11.01.2019 року ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від 22.08.2015 року №691, звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправомірного звернення до суду. Однак до позовної заяви не долучено документів, які б свідчили що представник Ковалюк М.І. є адвокатом.

Ухвалою Косівського районного суду від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі (том-1, а.с.32), тобто після 30.09.2016 року, отже відповідно до п.16-1 Перехідних положень Конституції України представництво у даній справі у суді першої інстанції (в тому числі і підписанні й подання позовної заяви) мало б здійснюватись за правилами, які діють після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", тобто адвокатом.

Не є спроможними і аргументи апелянта щодо малозначності спору.

Відповідно до ч.ч.6,9 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач визначив ціну позову у розмірі 207 000,0 грн., що більше від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,0 грн).

Крім того, ухвалою Косівського районного суду від 11.02.2019 року вирішено розглядати спір у порядку загального, а не спрощеного позовного провадження, що також свідчить про те, що спір не визнано судом першої інстанції малозначним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висноком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на підписання та подання від імені ОСОБА_1 позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що така постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.