П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Богуславською О.М., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року, повний текст якого складено 04 січня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Літвіненко Т.Я., по справі № 484/4067/18, провадження № 22-ц/812/481/19, за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких", про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма Корнацьких", про розірвання договору оренди земельної частки (паю) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів від 28 грудня 2009 року та стягнення орендної плати.

Позивачка в позовній заяві зазначала, що їй, на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, належала земельна частка (пай) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів, в колишньому КСП «Світанок». На підставі вказаного правовстановлюючого документу у вересні 2003 року вона уклала договір оренди земельної частки (паю) з відповідачем строком на 5 років.

28 грудня 2009 року між нею та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди земельної частки (паю) строком на 50 років, але в укладанні цього договору вона участі не брала. Договір на підставі довіреності, виданої нею, був підписаний її представником ОСОБА_4, хоча строк довіреності відповідно до діючого на той час цивільного законодавства сплинув.

Згодом позивач скористалась своїм правом на виділення у натурі земельної частки (паю) та отримала свідоцтва про право власності на земельні ділянки площами 0,2299га (кадастровий номер НОМЕР_2), 0,0171га (кадастровий номер НОМЕР_3), 1,4074га (кадастровий номер НОМЕР_4) та 2,5345га (кадастровий номер НОМЕР_5), якими на правах оренди користується відповідач. ОСОБА_5 вважає, що у зв'язку із виділенням у натурі земельної ділянки змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, що є підставою для припинення договору оренди земельної частки (паю). Добровільно розірвати договір відповідач відмовився. Крім того, позивач вказала, що тривалий час не отримувала орендну плату за вказаним договором, яка була нарахована, але не виплачена. Отже, позивачка просила розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути орендну плату в розмірі 12275,01 грн. за 2015-2017 роки (а.с. 5-6).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року позов задоволено частково. Договір оренди земельної частки (паю) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів від 28 грудня 2009 року, укладений між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких", зареєстрований 02 березня 2010 року у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам'янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 37, розірвано.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" на користь ОСОБА_5 орендну плату за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року за період з 2015р. - 2017р. в розмірі 9 097 грн. 94коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 409 грн. 60 коп. (а.с. 78-79).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні договору оренди у 2009 році позивач була власником земельної частки (пай) в колишньому КСП «Світанок» Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області відповідно до правовстановлюючого документу сертифікату серія НОМЕР_1. Отримавши свідоцтва на право власності на земельні ділянки, що перебували в оренді, після виділення в натурі (на місцевості) цих земельних ділянок, позивач не повідомила відповідача про зазначені обставини та не переуклала договір оренди землі відповідно свідоцтв про право власності на земельні ділянки на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (пай). Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених ст.31 Закону України «Про оренду землі» за №161-XIV.

Також, земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_6 та НОМЕР_7, які належать позивачу, з 2013 року перебувають в оренді у приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро», що підтверджується копіями витягів із Державного земельного кадастру, що містяться у матеріалах цивільної справи.

Посилається також на те, що в справі відсутні докази того, що земельні ділянки, які належать позивачу на підставі свідоцтв про право власності, були виділені в натурі на місцевості саме на підставі правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1, на підставі якого укладений договір оренди земельної частки (паю) між сторонами.

Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування у даній справі загальної позовної давності. Однак, суд першої інстанції не врахував того, що позивачем не було доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права та обов'язку знати про свій майновий стан та стан свого майна, що призвело до невірних висновків та не застосування міськрайонним судом наслідків спливу позовної давності (а.с. 87-92).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим (а.с. 108).

Заслухавши доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам.

Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року між ОСОБА_5, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_4, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди земельної частки (паю) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований 02 березня 2010 року у Книзі записів договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам'янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 37. Скориставшись своїм правом на виділення у натурі земельної частки (паю), 16.07.2013 року, 20.08.2014 року та 27.08.2014 року позивач отримала свідоцтва про право власності на земельні ділянки, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, площами 0,2299 га (кадастровий номер НОМЕР_2), 0,0171 га (кадастровий номер НОМЕР_3), 1,4074 га (кадастровий номер НОМЕР_4) та 2,5345 га (кадастровий номер НОМЕР_5).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з отриманням державного акту на право приватної власності на землю зобов'язання сторін, які випливали з укладеного договору оренди на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), припиняються, тому договір оренди від 29 грудня 2009 року слід вважати припиненим, а тому зазначений договір підлягає розірванню. З доводами представника відповідача щодо недоведеності ідентичності земельних ділянок, належних позивачу на праві власності, земельній частці (паю), суд не погодився, зазначивши, що відповідач не надав доказів на підтвердження цього. Не погодився суд з доводами представника відповідача про пропуск строку давності, посилаючись на те, що порушення прав позивача є триваючим, тому що земельна ділянка не повернута, хоча договір і припинився.

Задовольняючи позов частково в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, суд виходив з умов договору оренди, а також з того, що доказів про розмір орендної плати за 2018 рік не надано.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 належала земельна частка (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, які вона за договором оренди від 28.12.2009 року передала в оренду відповідачу строком на 50 років для сільськогосподарських потреб. Договір оренди за довіреністю підписано ОСОБА_4 (а.с. 10).

З отриманої апеляційним судом копії реєстрової справи № 54, заведеною Первомайською районною державної адміністрацією Миколаївської області на реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 за заявою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 від 08.07.2013 року, вбачається, що для реєстрації серед інших документів було надано розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20.06.2013 року № 124-р «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області». Вказаним розпорядженням позивачу в числі інших осіб була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. У списку громадян, яким передаються земельні ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Світанок» зазначено ОСОБА_5, номер сертифіката НОМЕР_1, площі земельних ділянок: рілля богарна - 2,5345, рілля зрошувана - 1,4074, сади - 0,071, пасовища - 0,2299.

На вказані земельні ділянки 16.07.2013 року, 20.08.2014 року та 27.08.2014 року позивачем отримані свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 11-14), вони зареєстровані в Державному земельному кадастрі та ним присвоєні кадастрові номери (а.с. 15-26).

Відповідно до даних реєстрової справи, наданих відповідачем суду першої інстанції доказів, отриманої апеляційним судом Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, земельні ділянки площею 1,4074 га та 2,5345 га, що мають кадастрові номери НОМЕР_4 та НОМЕР_5 перебували в оренді Приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «КАРО» згідно з укладеними договорами оренди від 16.07.2013 року зі строками їх дії до 16.07.2018 року.

Дані про перебування в оренді інших земельних ділянок у інших осіб, крім відповідача, в справі відсутні. Крім того, відповідачем вказані обставини не спростовуються, оскільки ним надана суду першої інстанції довідка про суми нарахованої позивачу орендної плати за період з 2015 року по 2017 рік, яка позивачем не отримана (а.с. 7). Саме цю довідку суд поклав в обґрунтування рішення про стягнення заборгованості за орендну плату та стягнув суму заборгованості за вказані роки в загальному розмірі 9097,94 грн. Апеляційна скарга не містить доводів того, що вказана сума стягнута безпідставно.

Таким чином, слід прийти до висновку, що дві інші земельні ділянки відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року перебувають в оренді у відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом при вирішенні спору про розірвання договору оренди були порушені норми матеріального права, не заслуговують на увагу.

Вирішуючи позов в зазначеній частині суд першої інстанції правильно послався на норми п. 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу, п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 року, відповідно до яких сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю; у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

Суд також вірно застосував роз'яснення, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, відповідно до яких з часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється.

Колегія суддів враховує також фактичні обставини по справі, які свідчать про те, що після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач частину земельної ділянки (загальним розміром 3, 9419 га), що була в оренді у відповідача, передав в оренду 16.07.2013 року Приватному підприємству «Виробничо-комерційне підприємство «КАРО». Тобто фактично договір оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року частково був розірваний, проти чого не заперечував відповідач.

З посиланням в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин вимог ч.4 ст. 267 ЦК України (наслідку спливу позовної давності) як на підставу відмови в задоволенні позову, погодитись не можна.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що порушення прав позивача є триваючим, оскільки земельна ділянка їй не повернута.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки користування земельною ділянкою є триваючими, спірний договір оренди на даний час є чинним та діючим, а тому позивач, як орендодавець за вказаним договором оренди земельної ділянки, має право вимагати захисту свого порушеного права і протягом усього строку дії договору.

За такого відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення суду як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року