Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, постановлену 05 листопада 2018 року у м.Маріуполі, у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_5 про визнання кредитного договору №4 від 22 серпня 2008 року, який укладений між нею та ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О.В. в реєстрі за №2480. На даний час, їй стало відомо, що громадянин ОСОБА_5 вчинив шахрайство і підробку документів за попередньою змовою з посадовими особами ЗАТ «Донгорбанк». Так, у липні 2008 року до неї звернувся ОСОБА_5, з яким були близькі довірчі відносини, з проханням виступити іпотекодавцем за кредитним договором, який він мав намір укласти з ЗАТ «Донгробанк» на суму 36 400 доларів США. Після укладення 22 серпня 2008 року кредитного договору він отримав 36 400 доларів США, які в подальшому передав своєму знайомому ОСОБА_7, перед яким у нього були боргові зобов'язання. В забезпечення даного кредитного договору між нею та ЗАТ «Донгорбанк» 22 серпня 2008 року був укладений іпотечний договір.

На даний час в провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа про стягнення з неї суми боргу за кредитним договором. При ознайомленні з матеріалами справи було виявлено, що вона є стороною по кредитному договору від 22 серпня 2008 року на суму 36 400 доларів США, в той час, як їй кредит в банку не був потрібен і такого договору вона не укладала. За словами ОСОБА_8, даний договір укладався на його ім'я і гроші по даному кредитному договору отримав саме він. Крім того, з матеріалів даної цивільної справи їй стало відомо, що безпосередньо перед укладанням іпотечного договору з банком належна їй квартира була оцінена в 235 100 грн., тобто в десять разів більше її дійсної вартості, адже згідно з договором купівлі-продажу її вартість на 31 липня 2008 року становила 21 780 грн.

Вказує, що даний кредитний договір також не міг був із нею укладений і у зв'язку з тим, що на той момент її дохід був значно менший ніж щомісячне погашення тіла кредиту та відсотків.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Передаючи справу до Подільського районного суду міста Києва для розгляду по суті суд виходив з того, що зазначений кредитний договір №4 від 22 серпня 2008 року не є споживчим, оскільки предметом займу є 36 400 доларів США, а відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 не є стороною кредитного договору, а другий відповідач ПАТ «ПУМБ», який безпосередньо є стороною оскаржуваного договору і зареєстрований у м.Києві, то доцільним є передати справу для розгляду за підсудністю за місцем знаходження відповідача ПАТ «ПУМБ», тобто до Подільського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року, справу направити за підсудністю до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач просить визнати недійсним кредитний договір, який забезпечується договором іпотеки квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться в Іллічівському районі міста. У разі визнання недійсним кредитного договору, автоматично стає недійсним і забезпечуючий його іпотечний договір зазначеної квартири. Тому, в даному випадку має місце виключна підсудність, оскільки позов виникає з приводу нерухомого майна, а тому, відповідно до положень ЦПК України дані позови підсудні суду за місцем знаходження нерухомого майна, тобто Іллічівському районному суду міста Маріуполя Донецької області.

Частиною 2 ст.369 ЦПК України зазначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у встановлених ст.367 ЦПК України межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що 22 серпня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) було укладено кредитний договір № 4.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору цільове використання кредиту - споживчі цілі.

Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до положень ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, посилання Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області на ч.4 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», якою зазначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, а тому даний кредит не є споживчим є помилковим, оскільки дана заборона почала діяти з 10 червня 2017 року, а кредитний договір було укладено 22 серпня 2008 року.

Частиною 1 ст.27 ЦПК України зазначено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач ОСОБА_2 зазначила адресу проживання АДРЕСА_2, що знаходиться у Центральному районі м.Маріуполя, що за територіальною підсудністю відноситься до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Таким чином, позивач при зверненні до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із даним позовом, відповідно до ст.28 ЦПК України, скористалася правом вибору позивачем підсудності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у даному випадку має місце виключна підсудність і справа повинна розглядатися Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, є безпідставними, оскільки позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним саме кредитного договору. Можливе у майбутньому збільшення позовних вимог і пред'явлення позову про визнання недійсним іпотечного договору, на визначення підсудності на даний час не впливає.

З огляду на викладене, висновки суду не відповідають обставинам справи, стали наслідком порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому існують підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв'язку з тим, що оскаржуваний кредитний договір є споживчим, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, а ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 лютого 2019 року було запропоновано представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 сплатити суму судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги, то даний судовий збір підлягає поверненню відповідній особі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, та на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Повернути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) суму сплаченого судового збору, на розрахунковий рахунок 0033, отримувач Бахмутське УК/м.Бахмут/22030101, код отримувача 37868870, МФО отримувача 899998, у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. за квитанцією № 0.0..1, дата оплати-15.02.2019 р.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська