У х в а л а

22 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 513/770/18

провадження № 61-18329ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Одеського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 37 334 грн 03 коп. та судові витрати.

Мотивуючи позов тим, що 20 жовтня 2014 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_4 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1221244, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26 грудня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Honda, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 Постановою Саратського районного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Honda, ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату йому страхового відшкодування. На підставі страхового акту від 18 вересня 2015 року ПрАТ «УПСК» виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 37 334 грн 03 коп. Позивач зазначав, що про виникнення ДТП, ОСОБА_3 ПрАТ «УПСК» не повідомляв. Разом з тим, постановою Татарбунарського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про закриття кримінального провадження від 05 січня 2015 року встановлено, що ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, заснув за кермом, виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з автомобілем, на якому рухався ОСОБА_5 . Таким чином, з моменту виплати ОСОБА_5 страхового відшкодування, у ПрАТ «УПСК» виникло право регресної вимоги до ОСОБА_3 03 серпня 2018 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким останній отримав право на відшкодування ОСОБА_3 у порядку регресу збитків щодо виплаченого страхового відшкодування на користь ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_3 не відшкодував збитки добровільно, тому викладені обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17 квітня 2019 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки у порядку регресу у розмірі 37 334 грн 03 коп. та судові витрати.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 квітня 2019 року скасовано, й прийнято нове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У вересні 2019 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . - ОСОБА_2 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 37 334 грн 03 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу за касаційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Одеського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян