КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа № 755/3560/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11901/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року (у складі судді Гончарука В.П. інформація щодо складання повного тексту відсутня )

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернулася до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Просила суд стягнути з відповідача у відшкодування майнової шкоди - 62 800,00 грн., у відшкодування моральної шкоди - 18 000,00 грн., витрати пов`язані з проведенням експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 4 000,00 грн. та судовий збір 2 232,00 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 64/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві спільної часткової власності. Іншим співвласником даної квартири є відповідач, якій належить 36/100 частини квартири. З відповідачем та її чоловіком виник конфлікт, який полягав у перешкоджанні позивачу користуватися своєю власністю, а саме частиною спірної квартири, яка належить останній. Отримавши доступ до квартири позивач виявила, що її пошкоджено, у зв`язку з чим вона зазнала матеріальних збитків, також їй спричинено моральну шкоду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 62 800 грн. 00 к., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 к., витрати пов`язані з проведенням експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 4 000 грн. 00 к.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 19 липня 2019 року подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач посилалась на те, що під час розгляду справи було порушено принцип змагальності сторін, у зв`язку з неповідомленням її про розгляд справи щодо її прав та інтересів. У зв`язку із чим відповідач не мала можливості скористатись жодним із прав, наданих їй процесуальним законом, зокрема подати зустрічний позов, подати докази та клопотання про виклик свідків чи проведення судової експертизи та інше.

Висновки суду першої інстанції про заподіяння шкоди відповідачем внаслідок демонтажу плитки, паркету, шпалер, плінтусів тощо в квартирі, яка належить їм на праві спільної власності, не відповідають обставинам справи та не підтверджені доказами.

Зазначає, що «Акт про последствия порчи чужого имущества» від 28.12.2016 року, в якому описано стан квартири, не відповідає вимогам щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, адже підписаний тільки самим позивачем, тобто фактично є її поясненнями та відображенням позиції зацікавленої особи у справі, та не є документом в якому зафіксовані будь-які факти.

Крім того, в матеріалах справи відсутній будь який доказ, який би підтверджував наявність заподіяної шкоди позивачу, а також докази заподіяння шкоди діями відповідача.

Вказує, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження № DE-1704-1-649.16 від 27.01.2017 року не є доказом, що підтверджує факт заподіяння позивачу шкоди, а також не підтверджує заподіяння такої шкоди внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_1 ..

Також посилається на висновок Великої палати Верховного суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14ц, відповідно до якої, не повідомлений про розгляд справи відповідач, має право подати заяву про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки про обставини пошкодження квартири їй було відомо в 2012 році.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк учасникам справи для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу.

11.09.2019 року до апеляційного суду надійшов від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача зазначає, що скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України. Оскаржуване рішення є виконаним, кошти за рішенням суду з відповідача стягнуті державним виконавцем в примусовому порядку шляхом продажу належної відповідачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 , залишок коштів повернуто відповідачу.

Зазначає, що в період до 08.06.2016 року ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 постійно проживали в квартирі АДРЕСА_1 та чинили позивачу перешкоди в користуванні квартирою, та без її згоди вчинили демонтаж плитки, паркету, та іншого зазначеного в рішенні оздоблення . Навіть якщо демонтаж було проведено іншими особами (будівельниками, чоловіком відповідача) вони могли діяти виключно за дорученням відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала .

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. (ч. 2 ст.1166 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

Позивачу ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 64/100 частини квартири АДРЕСА_1 ,(далі спірна квартира) що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Майхеркевич О.І. 14.06.2010 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4-550.

Відповідно до відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2017 року № 062/14-13658, на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано 36/100 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 31.05.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1143.

Суд, також вважав встановленою обставину, що відповідачем без згоди позивача було демонтовано в спірній квартирі: в коридорі - плитку та паркет на підлозі, на стінах та стелі - шпалери та плінтуса: в кімнаті 18,6 кв.м. - паркет, плінтуса, шпалери на стінах і стелі, розетки, вимикач, перегородка та двері між коридором та кімнатою; в ванній кімнаті - плитка на підлозі та стінах, чавунна ванна, керамічна раковина, змішувач, двері; в туалеті - на підлозі і стінах плитка, на стелі шпалери та двері; в кухні - на підлозі плитка, на стінах шпалери, розетки, вимикач, мийка.

Згідно Висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ED-1704-1-649.16 від 27 січня 2017 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести в квартирі АДРЕСА_1 становить 62 800,00 грн.

Суд вважав встановленою обставину, що з вини відповідача позивачу було спричинено майнову шкоду на суму 62 800 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, районний суд встановив, що відповідачем також завдана моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях що виникли у зв`язку з здійсненням ремонтних робіт відповідачем без згоди позивача в квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності, а також порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими, є не доведеними. Також суд допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Ухвалюючи заочне рішення, суд не повідомляв відповідача про розгляд справи за адресою її місця проживання.

З матеріалів справи вбачається, що на запит суду, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, була надана відповідь про те, що ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 - 16 серпня 2016 року. До відповідід додано карточку прописки, в якій вказано, що ОСОБА_1 з останнього місця реєстрації вибула за адресою : АДРЕСА_3 . (а.с. 45-47. 50-52)

Матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідач повідомлялась про розгляд справи за адресою її місця проживання, та що судові повістки їй вручались, що свідчить про порушення ст. 128 ЦПК України.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідач не з`являлась до районного суду та не подавала заперечення на позов, у зв`язку з тим, що не була обізнана про подачу такого позову та виклик її до суду, що свідчить про порушення судом принципу змагальності сторін, у зв`язку з чим відповідач не мала можливості скористатись жодним із прав, наданих їй процесуальним законом, в тому числі і подати відзив на позов, докази на його спростування та заяву про застосування позовної давності.

Згідно ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, та враховуючи доводи скарги та вимоги ч.3. ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, через його не доведеність.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України відповдіні обставини повинні бути доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Разом з тим, ні висновок експертного будівельного-технічного дослідження від 27 січня 2017 року, ні акт про наслідки пошкодження чужого майна від 28.12.2016 року, який підписаний лише позивачем, не містять жодної інформації з приводу періоду (часу) та осіб, які пошкодили майно позивача.

З висновку інспектора поліції Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві від 14 грудня 2015 року та висновку поліції від 28 вересня 2015 року вбачається, що позивачка звертаючись до органів поліції, посилалась на те, що її майно було пошкоджено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто, обставини зазначені в позовній заяві з приводу пошкодження спільного майна відповідачкою не узгоджуються зі змістом. поданих нею ж заяв до правоохоронних органів. В даній справі позивач жодних вимог до ОСОБА_4 не заявляла. За проведеними заходами органам поліції не вдалось встановити осіб, які пошкодили квартиру позивача.

Зі свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2009 року вбачається, що власником 36/100 квартири до кінця травня 2012 року був ОСОБА_4 .

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка пояснила, що вперше доступ до своєї квартири вона отримала в 2012 році, і виявила ті пошкодження, про які вона зазначила в позові.

Відповідачка також в апеляційній скарзі вказувала на те, що в квартирі не проживала, а про пошкодження довідалась в жовтні 2012 року, від своєї дочки та онука, які повернулись з відпочинку та виявили пошкодження квартири, та повідомили її, а вона намагалась повідомити позивача по телефону, про виявлені факти пошкоджень оздоблення квартири.

Після демонтажу квартири в ній проживати було неможливо тому з осені 2012 року ні відповідач ні члени її родини квартирою не користувались.

Та обставина, що в спірній квартирі ні хто не проживав в цей період підтверджена нульовими показниками лічильника, щодо використаної електроенергії та інших комунальних послуг.

Таким чином з огляду на те, що власник квартири змінювався, та за відсутності у суду об`єктивних даних, що в квартирі проживала відповідачка, та саме вона вчинила протиправні дії, у суду були відсутні підстави для висновку, що саме відповідач ОСОБА_1 , як новий власник має нести відповідальність за пошкодження, вчинені в квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Апеляційним судом також встановлено, що ні сторонами, ні в судовому порядку не встановлювався конкретний порядок користування спірною квартирою.

Суду не було надано жодного доказу з приводу того, що ремонтні роботи, які необхідно провести по відновленню кватири, знаходяться в прямому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, до якого позивач подала позов, а відповідно відсутній склад цивільного правопорушення, який є обов`язковим, для притягнення особи до цивільної відповідальності за завдану шкоду, а тому в задоволенні позову як в частині відшкодування майнової так і не майнової шкоди слід відмовити.

Доводи представника позивача в тій частині, що відповідач повинна доводити , що шкоду завдано не з її вини, колегія суддів не приймає з огляду на те, що матеріали справи не містять об`єктивних фактів, що саме відповідач є завдавачем шкоди.

Крім того, з позовом про відшкодування шкоди позивач звернулась в березні 2017 року, а про те, що в її власності без її згоди проведені ремонтні роботи та пошкоджено оздоблення квартири їй стало відомо в 2012 році, що остання підтвердила в судовому засіданні.

З огляду на те, що відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, позов також не може бути задоволено, виходячи з вимог ст. 267 ЦК України, так як його подано з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, не доведеність обставин справи, які суд вважав встановленим, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що суд визнав встановленими обставини, які не були доведені, не вірно застосував норми права, порушив процесуальні норми, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення районного суду в даній справі було виконано.

В порядку виконання рішення була відчужена власність відповідача - 36/100 спірної квартири, та їй була повернута різниця між стягнутими судом сумами та вартістю її частки.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений можливості здійснити поворот виконання рішення, так як суду не подані докази, яка сума була сплачена відповідачу, в якості різниці між вартістю її частки та її борговими зобов`язаннями за скасованим рішенням суду.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що з заявою про поворот виконання рішення суду, відповідач має право звернутись до районного суду, який вирішував даний спір.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. З позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 1620 грн. 66 к., сплачений за подачу апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою : АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( проживає за адресою : АДРЕСА_3 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1620 грн.(одна тисяча шістсот двадцять грн.) 66 к.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді: