ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 359/7350/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІПІ ЕЙР ГАЗ»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 ,

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Журавського В.В., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 червня 2018 року на автодорозі Київ-Харків сталася ДТП, під час якої зіткнулися автомобіль «Scania» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» під керуванням третьої особи ОСОБА_2 , що виконував розворот, із його автомобілем «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до Постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 року ОСОБА_2 , який працює водієм у ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

У результаті ДТП, було пошкоджено його транспортний засіб, чим завдано матеріальні збитки та моральну шкоду.

Вартість завданого матеріального збитку, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 116 від 16.07.2018 дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 298 485,60 грн.

У зв`язку, з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 гривень, та у разі здійснення страхового відшкодування у повному обсязі, не відшкодованою залишиться шкода у розмірі 198485,60 грн. - намагався у позасудовому порядку урегулювати спір, проте Товариство проігнорувало таку претензію та не надало ніякої відповіді, що свідчить про небажання урегулювати спір у позасудовому порядку.

Крім того, вважав, що протиправними діями третьої особи ОСОБА_2 йому була спричинена моральна шкода, у зв`язку з душевними стражданнями, яких він зазнав у зв`язку із фізичним знищенням належного йому майна, що потягло за собою порушення звичайного укладу його життя та його сім`ї.

Позивач вважав, що достатнім відшкодуванням завданої йому моральної шкоди є сума в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Окрім цього, просить постановити рішення про передачу після повного відшкодування заподіяної шкоди автомобіля «MAZDA 6» та права власності на нього відповідачеві ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ».

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не прийнято до уваги відсутності заперечень з боку відповідача щодо факту перебування у трудових відносинах з третьою особою - ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині звільнення його від доказування.

Суд не врахував висновки експертного авто товарознавчого дослідження і помилково вказав, що у висновку визначена лише матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля позивача, що дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП. Вважає, що судом порушено норми ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 8 ЦК України.

Суд помилково виходив з того, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог і не задовольнив позов у цій частині.

Позивач та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримали. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційний суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез'явившихся учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами стосовно того, що на момент ДТП ОСОБА_2 виконував свої трудові обв`язки, зокрема, в який час було вчинено заподіяння шкоди: службовий чи неслужбовий; чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що ці вимоги є похідними від позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди і не вбачав правових підстав для їх задоволення.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції вважає його незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 15 червня 2018 року о 19 год. 20 хв., на автодорозі Київ-Харків с-03 44 км+800 м, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Scania» д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою виконуючи маневр розвороту, не надав дорогу транспортному засобу «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та зазнали матеріальних збитків.

Автомобіль марки «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого 13.12.2011 року (ас.9).

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 359/4924/18 ОСОБА_4 , який працює у ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ», був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (ас.10).

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Вину ОСОБА_4 в скоєнні вищезазначеної ДТП встановлено в вищезазначеній постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» була застрахована відповідно до Полісу №АК/3444439 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3444439 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача саме різницю завданої матеріальної шкоди між сумою завданої шкоди та сумою максимально можливого страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн.

Таким чином, позивач на власний розсуд обрав спосіб захисту свого порушеного права, а посилання суду на те, що у нього були відсутні об`єктивні можливості встановити реальний розмір заподіяної шкоди є необґрунтованим.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 116 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 16.07.2018 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 333 336,56 грн., вартість матеріального збитку становить 298 485,60 грн.

Таким чином, на підставі виконаних досліджень зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, завдана власнику КТЗ, складає: 298 485 грн. 60 коп.

За п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 116 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 16.07.2018 року вбачається, що вартість матеріального збитку транспортного засобу «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_2 дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 298 485,60 грн.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

За п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки власник транспортного засобу ОСОБА_1 визнав транспортний засіб фізично знищеним, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача різницю між вартістю автомобіля «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 298 475,60 грн. та сумою страхового відшкодування в максимально можливому розмірі в сумі 100 000 грн., що становить 198 475,60 грн.

Приймаючи Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 116 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 16.07.2018 року як належний та допустимий доказ, апеляційний суд виходить з того, що вказаний висновок, на відміну від висновку експерта № 60-19 від 13.06.2019, проведено на підставі вартості транспортного засобу станом на червень 2018 року.

Стосовно вирішення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України.

Як вбачається з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п 5 даної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості та її розмір має складати 10 000,00 грн., що буде відповідати обставинам справи та співмірності заподіяної шкоди позивачу.

Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 передбачено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, відмови від позову на позивача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 3 352,31 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) 198 485 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн. 60 коп. майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , який вважається фізично знищеним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 після повного відшкодування матеріальної шкоди передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» залишки автомобіля «MAZDA6» д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) 3 352 (три тисячі триста п`ятдесят дві) грн. 31 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: