Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 234/14330/15-ц

провадження № 61-27766св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня

2016 року у складі судді Переверзевої Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Курило В. П., Канурної О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення суми заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 вересня 2013 року між ним та

ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви від 02 вересня 2013 року

№ 9336 на оформлення вкладу був укладений договір банківського вкладу - депозит «Стандарт на 12 місяців».

Відповідно до вказаної заяви та умов зазначеного договору сума вкладу становила 100 001 грн, валюта вкладу - гривня, строк вкладу 366 днів

до 02 вересня 2014 року включно, процентна ставка на дату укладення вкладу 18 % річних, період нарахування відсотків по вкладу 1 місяць.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 на особовий рахунок по вкладу було внесено 100 001 грн, що підтверджується квитанцією від 02 вересня 2013 року № 8, виданою Севастопольською філією відділення № 9 ПАТ КБ «ПриватБанк».

02 вересня 2014 року термін вищевказаного банківського вкладу закінчився. Відповідно до вказаної заяви та умов зазначеного договору, якщо після закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, у клієнта і банку є право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

22 вересня 2014 року він виявив бажання забрати свої грошові кошти і звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу, в якій просив достроково розірвати договір банківського вкладу депозит «Стандарт на 12 місяців», укладений 02 вересня 2013 року та повернути йому в повному обсязі суму вкладу, внесеного згідно договору банківського вкладу.

На його заяву від 22 вересня 2014 року про дострокове розірвання банківського вкладу йому було відмовлено з тих підстав, що через політичні складнощі в країні виникли складнощі з обслуговування депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив йому у поверненні в повному обсязі суми вкладу, внесеного згідно умов вищевказаного договору, та процентів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за договором банківського вкладу - депозит «Стандарт на 12 місяців», яка складається із суми вкладу у розмірі 100 001 грн та нарахованих процентів на суму вкладу у розмірі 8 334 грн 34 коп., а всього - 108 335 грн 34 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу - депозит «Стандарт на 12 місяців»

від 02 вересня 2013 року, яка складається із суми вкладу у розмірі

100 001 грн та нарахованих процентів на суму вкладу у розмірі 8 334 грн

34 коп., а всього - 108 335 грн 34 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання за зазначеним договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Севастопольська філія.

На підтвердження факту укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесенням грошових коштів позивачем суду надано заяву на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» від 02 вересня 2013 року, який було оформлено посадовою особою Севастопольської філії в

ПАТ КБ «ПриватБанк» Ілюхіною Ю. О. Факт внесення позивачем грошових коштів на укладання вищезазначеного договору підтверджується квитанцією Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02 вересня 2013 року, згідно якого позивачем внесено до ПАТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу 100 001 грн на 366 днів по 02 вересня 2014 року включно, з відсотковою ставкою 18 % річних.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягали задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що банк не повернув позивачеві суму вкладу та нараховані відсотки за його заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу. Апеляційний суд вважав, що надані у справі докази, а саме заява на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» та квитанція № 8 у відділенні № 9 Севастопольського філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання коштів, відповідають письмовій формі договору банківського вкладу та доказом внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподіл срав між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що в матеріалах справи відсутні оригінал договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів і вони позивачем не надавалися для дослідження під час судового засідання, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитних рахунків у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитних рахунках на час розгляду справи. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 1059 ЦК України, не застосовано до спірних правовідносин правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі

№ 6-118цс14. Позивач не довів відсутність такої ж вимоги до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» у якому він зазначав, що відповідачем не спростовано його письмові докази про укладення ним з відповідачем договору банківського вкладу та внесення коштів на рахунок по вкладу. Вважав, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та правильно встановили всі обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із заявою на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців»

від 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 100 001 грн строком на 366 днів

по 02 вересня 2014 року включно з виплатою 18 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, відкритий особовий рахунок за вкладом НОМЕР_1 , рахунок/карта для зарахування відсотків по вкладу НОМЕР_2 (а. с. 7).

02 вересня 2013 року на особовий рахунок ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 8 у відділенні № 9 Севастопольського філіалу

ПАТ КБ «ПриватБанк» внесена сума вкладу у розмірі 100 001 грн (а. с. 8).

Відповідно до пункту 3 вказаної заяви ОСОБА_1 передбачено умову, за якою якщо за закінченням строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін.

Строк депозитного договору ОСОБА_1 продовжений до 02 вересня 2015 року.

У заяві від 22 вересня 2014 року ОСОБА_1 просив банк про дострокове розірвання договору банківського вкладу - депозиту «Стандарт на

12 місяців» від 02 вересня 2013 року, повернути суму вкладу та повідомити про умови отримання вкладу та нарахованих відсотків згідно договору банківського вкладу (а. с. 9).

Відповідно до листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01 жовтня 2014 року

№ 279607 через політичні події в країні, враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, і відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму, а ОСОБА_1 запропоновано здійснити реструктуризацію депозитного вкладу (а. с. 11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно із пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України

від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції

№ 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові

від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не повернув позивачеві суму вкладу та нараховані відсотки за його заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу. Надані у справі докази, а саме, заява на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» та квитанція № 8 у відділенні № 9 Севастопольського філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання коштів відповідають письмовій формі договору банківського вкладу є доказами укладення вказаного договору та внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем надано ксерокопію заяви про оформлення депозитного вкладу є необґрунтованими, оскільки оригінал вказаної заяви було надано для огляду в суді першої інстанції, про що суддею було зроблено відмітку «з оригіналом згідно».

Посилання касаційної скарги на те, що на заяві про оформлення депозитного вкладу не зазначено уповноваженої особи та відсутня «мокра» печатка банку суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи суперечать зазначеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19 відповідно до якої недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович