Справа № 522/7693/19
Провадження № 2/522/5754/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 5505,99 гривень.

Позивач мотивує свої вимоги тим, 25 грудня 2018 року ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти в розмірі 400 (чотириста) доларів США. Станом на 13.02.2019 року повернені 5600 гривень, що складає еквівалент 206 доларів США. Залишок 194 (сто дев`яносто чотири) долари поверне до 20.02.2019 року, про що було складено розписку. Враховуючи, що у визначений строк відповідач не виконав зобов`язання, тому просить стягнути суму основного боргу в розмірі 5164 гривень 15 копійок, що еквівалентно 194 доларам США за курсом НБУ; 3% річних в сумі 28 гривень; 241 гривня 31 копійка сума пені; 72,53 гривень витрати від інфляції.

Провадження у справі відкрито 14 червня 2019 року та встановлено спрощений порядок розгляду справи.

19 вересня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 до якої доданий оригінал розписки від 13.02.2019 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи за ії відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач двічі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовне надавав. Відзив на позов не надавав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2018 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 400 (чотириста) доларів США. Станом на 13.02.2019 року повернені 5600 гривень, що складає еквівалент 206 доларів США. Залишок 194 (сто дев`яносто чотири) долари зобов`язався повернути до 20.02.2019 року, про що було складено розписку.

Таким чином, між сторонами виникли зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана.

Відповідач отримав кошти, однак в строк не повернув та ухиляється від їх повернення.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю 194 долари США. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. Оригінал розписки було надано позивачем та оглянуто судом.

Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 20.02.2019 року.

Отже, це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов`язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу за розпискою та той факт, заборгованість відповідача складає суму в гривнях України, що еквівалентна 194 доларів США.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу в розмірі 194 доларів США, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу що за курсом НБУ станом на день звернення з позовом складає 5164 (п`ять тисяч сто шістдесят чотири) гривень 15 копійок.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. Позивач вважає, що з відповідача має бути стягнено 3 % річних за користування грошима, сума яких за розрахунком позивача станом на час звернення до суду складає 28 грн та пеню в розмірі 241,31 гривень. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 5433 (п`ять чотириста тридцять три) гривні 46 копійок (5164,15+28+241,31).

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті та не повернув 194 долара США, тому не підлягає застосуванню до таких грошових зобов`язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

З наведених підстав відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у доларах США, не підлягає задоволеню.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 764,58 гривень, сплачену позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 282, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 13.02.2019 року у сумі 5433 (п`ять чотириста тридцять три) гривні 46 копійок, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок, а всього 6 201 (шість тисяч двісті одна) гривня 86 копійок.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя

18.10.19