Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1684/18
Провадження №: 2/332/29/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2019 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
ВСТАНОВИВ:
04.06.2018р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. В позові зазначено, що 06 жовтня 2017 року позивач з чоловіком прийшла до концерну з метою зясувати питання заборгованості, укладання договору про її реструктуризацію та договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - договір теплопостачання). Позивачу одразу надали договір теплопостачання. Будучи впевненою, що він типовий, передбачений Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, позивач його підписала 06.10.2017р.з особовим кодом 606213717. Але як зясувалося, концерн суттєво його змінив у бік зменшення прав та свобод споживача. На відміну від типового договору, передбаченого Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, договір теплопостачання від 06.10.2017р.з особовим кодом 606213717 має не передбачений Типовим договором пункти 35 та 36, а саме:
П.35. Строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) встановлюється у 5 (п 'ять) років.
П.36. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або за сплати судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги (виконавчі листи, згідно рішень суду) Виконавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем.
1 черга - відшкодування витрат Виконавця, повязані з одержанням виконання (судові витрати);
2 черга - погашається основна сума боргу згідно рішенню суду;
3 черга - поточні нарахування.
Ці пункти звужують, на думку позивача, її права та свободи, як споживача, та є істотними умовами. На підставі викладеного, відповідно до ст. 24, 42 Конституції України ст.3,4,13,193,194 ЦПК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.16 частини 3 та частини 5 та 7 статті 18, пунктів 3,4 частини першої ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, просить визнати вказані пункти договору №№ 35 та 36 - недійсними. Також позивач просила в позові визнати недостовірною відмову позивача укласти договір на реструктуризацію та зобовязати концерн «МТМ» укласти з позивачем вищезазначений договір реструктуризації.
Ухвалою суду від 07.06.19р. відкрито провадження по справі (а.с.13).
10.07.19р. відповідач надав суду Відзив на позов, в якому зазначено, що правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги, „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 630 ЦК договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Таким чином, в цілому договір складається не тільки з умов, визначених відповідно до типових Умов договорів - окремих істотних умов, та з інших умов зі згодою Сторін. Одним з видів договорів про надання житлово-комунальних послуг є договір про надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води. Відповідно ст. 26 Закону договір про надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води є договором приєднання. Розділ договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води «Інші умови», зокрема п.п.35,36, згідно вищесказаного визначені на розсуд сторін, погоджені з ними при наявності можливості брати участь у визначеніі умов договору як зі сторони виконавця, так і споживача, що не суперечить ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону. У звязку з цим просить в задоволені позову відмовити (а.с.30-32).
17.07.18р. позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ від 10.10.2012р. по справі № 6-110цс12, умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковим для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд (а.с.39).
Ухвалою суду від 20.02.19р. справа прийнята до провадження судді Сінєльніка Р.В. (а.с.130).
Позивач в судове засідання 27.03.19р. не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надано клопотання про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги у цій заяві позивач підтримав тільки щодо часткового визнання недійсним договору, а саме: просив визнати недійсними п.35 та п.36 спірного договору (а.с.131).
Представник відповідача в судове засідання 27.03.19р. не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Проти позову заперечують та просять у задоволенні позову відмовити (а.с.144).
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - договір теплопостачання). Зазначений договір є типовий та передбачений Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.
У вказаному договорі, на розширення умов типового договору, передбаченого Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, зазначені пункти 35 та 36, а саме:
П.35. Строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) встановлюється у 5 (п 'ять) років.
П.36. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або за сплати судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги (виконавчі листи, згідно рішень суду) Виконавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем.
1 черга - відшкодування витрат Виконавця, повязані з одержанням виконання (судові витрати);
2 черга - погашається основна сума боргу згідно рішенню суду;
3 черга - поточні нарахування.
Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги, „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 630 ЦК договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Таким чином, в цілому договір складається не тільки з умов, визначених відповідно до типових Умов договорів - окремих істотних умов, та з інших умов зі згодою Сторін. Одним з видів договорів про надання житлово-комунальних послуг є договір про надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води. Відповідно ст. 26 Закону договір про надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води є договором приєднання. Розділ договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води «Інші умови», зокрема п.п.35,36, згідно вищесказаного визначені на розсуд сторін, погоджені з ними при наявності можливості брати участь у визначенні умов договору як зі сторони виконавця, так і споживача, що не суперечить ст. 628 Цивільного кодексу України та ст. 26 вищезазначеного Закону.
Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон) зазначено, що споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тобто, в основі договору про надання житлово-комунальних послуг викладені істотні умови відповідно до типового договору. Але, статтею 26 Закону крім істотних умов договір може містити інші Умови зі згодою сторін.
Відповідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 630 ЦК договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.
Таким чином, в цілому договір складається не тільки з умов, визначених відповідно до типових умов договорів - окремих істотних умов, та з інших умов зі згодою сторін.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї».
Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Слід також зазначити, що форма вказаного раніше типового договору затверджена Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630. В Типовій формі договору міститься всього 33 пункти, а далі міститься розділ «Інші умови» та маються пусті графи для заповнення.
Отже, вказаним нормативним актом передбачається можливість додаткового врегулювання окремих питань по виконанню таких договорів, формулювання яких покладається на сторони по договору.
На реалізацію зазначених повноважень, позивач та відповідач виклали додаткові пункти, в т.ч. п.п.35, 36, які не змінюють основні суттєві умови, що визначені у Типовому договорі. Враховуючи принцип вільності укладання договору, закріплений ст.ст.628-630 ЦК України, суд вважає, що спірні пункти не суперечать суттєвим умовам Типового договору, а розкривають шляхи та механізми реалізації укладеного договору, які були узгоджені між сторонами, про що свідчать підписи на договорі з обох сторін.
Отже, посилання позивача на постанову ВСУ від 10.10.2012р. по справі № 6-110цс12 є необґрунтованим та не заснованим на законі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28 березня 2019 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік