ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 639/3512/17

провадження № 22-ц/818/4699/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року, постановлене під головуванням судді Гаврилюк С.М. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ПАТ Банк «ТРАСТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» заборгованість за кредитною угодою № 673 від 29.09.2008 року у розмірі 923 625,31 грн., яка складається з: 399 760,30 грн. - заборгованість за кредитом; 124 104,71 грн. - заборгованість за відсотками; 399 760,30 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту. Стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 3463,60 грн. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ Банк «ТРАСТ» до неї та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що до спірних правовідносин судом першої інстанції не застосовані вимоги ст. 559 ЦК України. Апелянт вважає, що порука у спірних правовідносинах припинена, оскільки днем виконання кредитного зобов`язання, на забезпечення якого було укладено договір поруки з ОСОБА_2 , визначено 26.09.2016 року; при цьому ПАТ Банк «ТРАСТ» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив до неї вимоги. Таким чином шестимісячний строк для пред`явлення вимоги кредитора до поручителя сплинув 27.03.2017 року. Банк надав до суду лист-повідомлення від 15.05.2017 року, однак матеріали справи не містять доказів фактичного направлення його на адресу поручителів та отримання його останньою.

Виконуючий обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» Караченцев А.Ю. надав клопотання, в якому зазначив, що підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається, доводи апеляційної скарги є формальними. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року оскаржується ОСОБА_2 лише в частині стягнення заборгованості з неї, як з одного з поручителів. Відповідачка вважає, що порука відносно неї є припинена, тому у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором від 29.09.2008 року слід відмовити. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором від 29.09.2008 року, тому наявні підстави для солідарного стягнення суми заборгованої як з боржника, так і поручителів, з урахуванням зменшення суми пені до розміру заборгованості відповідно до вимог ст. 551 ЦК України. При цьому порука у спірних правовідносинах не є припиненою.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ВАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 673, умовами якої передбачено, що Банк надає клієнту кошти у межах строку, що становить 48 місяців з дати укладення цієї Угоди, загальний розмір кредитних продуктів за договорами в межах цієї Угоди не повинен перевищувати 25 000 доларів США (а.с. 11 т.1).

29 вересня 2008 року на положеннях та умовах Кредитної угоди № 673 від 29.09.2008 рокуміж позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання траншу № S021.0005987.673, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 25 000 доларів США строком до 25.09.2012 року включно зі сплатою відсотків в розмірі 19,5% річних, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити відсотки та комісії за кредитом у встановлений даним Договором строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором в повному обсязі (а.с. 14-18 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 вересня 2008 року, зокрема, між ОСОБА_2 та ВАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», укладено договір поруки (а.с.25 т.1).

В подальшому до вказаних договорів сторони вносили зміни шляхом укладення додаткових договорів (а.с. 13-16, 19, 23, 26 т.1), а саме: додатковою угодою № 1 від 15 листопада 2010 року в Кредитній угоді № 673 від 29.09.2008 року змінено строк повернення кредиту, який становить 72 місяці з дати укладення цієї Угоди (а.с. 12). Додатковою угодою № 2 від 26 вересня 2014 року до Кредитної угоди № 673 від 29.09.2008 змінено строк повернення кредиту, який становить 96 місяців з дати укладення цієї Угоди (а.с. 13). 15 листопада 2010 року в порядку реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника, між Банком та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1 про внесення змін до договору про надання траншу № S021.0005987.673 від 29.09.2008 року, згідно умов якого продовжено термін дії Договору про надання траншу до 24.09.2014 року (а.с. 19-22 т.1). Крім того 26.09.2014 року позивач та ОСОБА_1 уклали Додатковий договір № 2 про внесення змін до договору про надання траншу № S021.0005987.673 від 29.09.2008 року, відповідно до якого сторони прийшли до згоди збільшити строк кредиту та встановити датою повернення кредиту 26.09.2016 року; крім того відсоткова ставка за кредитом відповідно до умов Договору починаючи з 30.09.2014 року до 11.09.2015 року встановлюється в розмірі 0,01%, а починаючи з 12.09.2015 року до закінчення строку дії кредитного договору встановлюється відсоткова ставка в розмірі 19,5% річних (а.с. 23 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № S021.0005987 від 29.09.2008 року, встановлено, що ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачувала сума кредиту та відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за офіційним курсом НБУ станом на 12.05.2017 року становить 2 351 395,01 грн, з яких: 399 760,30 грн. - заборгованість за кредитом; 124 104,71 грн. - заборгованість за відсотками та 1 827 530,01 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту (а.с. 56-58 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ Банк «ТРАСТ» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором від 29.09.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконала. Банком направлено письмові вимоги на адресу відповідачів щодо погашення заборгованості, проте вони залишилися без відповіді. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, як з боржника, так і з поручителів, заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 351 395,01 грн.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частиною першою ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. У цьому випадку має застосовуватися припис ч. 4 ст. 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Матеріали справи свідчать про те, що сторони кредитного зобов`язання, з урахування укладених ними додаткових угод, погодили, що датою повернення кредиту є 26.09.2016 року (а.с.23 т.1).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять письмові вимоги до боржника та поручителів, зокрема наявна вимога Банку до ОСОБА_2 від 15.05.2017 року, з якої вбачається, що кредитор просить погасити загальну заборгованість за кредитним договором від 29.09.2008 року у розмірі 2 351 395,01 грн. протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги про усунення порушень. Роз`яснено, що у випадку невиконання даної вимоги в строк - ПАТ Банк «Траст» буде змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості (а.с.53 т.1).

Доказів направлення ОСОБА_2 вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором у визначений законом шестимісячний строк після настання строку виконання кредитного зобов`язання, тобто до 26.03.2017 року, - матеріали справи не містять.

Частиною 4 ст. 559 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Сторони не заперечують, що строк дії кредитного договору від 29.09.2008 року установлений до 26.09.2016 року (а.с.23 т.1). Доказів направлення ОСОБА_2 вимоги до поручителя та отримання її відповідачкою, - позивачем суду не надано.Вимога, на яку посилається позивач, датована 15.05.2017 року, тобто після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_2 за договором від 29.09.2008 року, який укладений на забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , - є припиненою, оскільки у встановлений законом строк кредитор не звернувся до поручителя ОСОБА_2 із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором від 29.09.2008 року, оскільки порука апелянта є припиненою.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором від 29.09.2008 року слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що при поданні апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 5 195,40 грн. За клопотання апелянта, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року було зменшено розмір судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 до 896,74 грн. (а.с.53 т.2).

З урахуванням задоволення вимог апеляційної скарги, з ПАТ Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 896,74 грн., сплачений відповідачкою згідно квитанції від 16.08.2019 року (а.с.38 т.2).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором від 29.09.2008 року та судового збору - скасувати, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 896,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 25 жовтня 2019 року.