Справа № 946/6732/19
Провадження № 2/946/3102/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

13.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від уточнив та просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) гривень, мотивуючи тим, що 27.02.2019 року позивач домовився з відповідачем про всі істотні умови договору купівлі-продажу частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу була виплачена сума в розмірі 5000 (п`ять тисяч) Євро. ОСОБА_2 було складено розписку про отримання вищевказаних коштів, згідно якої вона зобов`язалась повернути отримані кошти за першою вимогою. Однак на момент звернення з позовом до суду відповідач умови викладені в розписці не виконав та повертати кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що еквівалентно 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2019 року ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_2 про всі істотні умови договору купівлі-продажу частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Для оформлення документів на вищевказаний будинок ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що еквівалентно 130000 (сто тридцять тисяч) гривень, що підтверджено розпискою від 27.02.2019 року, наявною в матеріалах справи.

Крім того, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути отримані кошти за першою вимогою.

Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.

Як вбачається з розписки від 27.02.2019 року відповідач взяв у ОСОБА_1 в рахунок вартості вищевказаної частки житлового будинку кошти в розмірі сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що еквівалентно 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Відповідачем на день подання позову до суду умови договору не виконані та кошти в розмірі сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що еквівалентно 130000 (сто тридцять тисяч) гривень, не повернуто.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що еквівалентно 130000 (сто тридцять тисяч) гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 )на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2019 року.

Суддя: О.Я.Присакар