Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Шак О.В.

за участю: заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Листопад Л.П.

представника заінтересованої особи Бабаченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Василівського районного відділу, про встановлення факту постійного проживання на території України,суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яку в подальшому уточнив, про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року, а саме з 12 жовтня 1981 року по 04 лютого 1982 року, та з 26 жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року.

У заяві зазначено, що в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області із зверненням щодо набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Стаття 8 ЗУ «Про громадянство України» передбачає набуття громадянства України за територіальним походженням. У відповідності до вимог доручення Департаменту з питань громадянства паспортизації та реєстрації ДМС України, документом, який має доводити факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, є картка прописки, або поквартирна картка, або загальні погосподарські книги сільських (селищних) рад. Така поквартирна картка та картка прописки про проживання заявника на території України була надана ОСОБА_1 , де було засвідчено про його проживання в АДРЕСА_1 з 12 жовтня 1981 року до 04 лютого 1982 року та з 26 жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року. Але листом Василівського РВ ДМСУ в Запорізькій області від 19.06.2019 року за N92322-236 заявнику було відмовлено, посилаючись на те, що в зв`язку з тим, що наразі видача та зберігання таких карток чинним законодавством не регламентовано, тому такі документи можуть слугувати аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року та рекомендовано звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання на території України і за результатом розгляду суду повторно звернутися до Василівського РВ ДМСУ в Запорізькій області з питання набуття громадянства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримав та просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі.

Представник заявника адвокат Листопад Л.П. вважає необхідним задовольнити заяву, оскільки до суду надані відповідні докази на обґрунтування заявлених вимог.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Василівського районного відділу Бабаченко В.С. вважає заяву обґрунтованою, оскільки вказаний факт дійсно має юридичне значення, а саме, для набуття заявником громадянства України, також до заяви долучено відповідні докази.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області із зверненням щодо набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

У відповідності до вимог доручення Департаменту з питань громадянства паспортизації та реєстрації ДМС України №6.4/7095-17 від 22.09.2017 року, документом, який має доводити факт постійного проживання на території України до 24.08.1991 року, є картка прописки форми-16 (або її копія), або поквартирна картка форми 17, або загальні погосподарські книги сільських(селищних) рад.

Така поквартирна картка та картка прописки про проживання заявника на території України була надана ОСОБА_1 , де було засвідчено про його проживання в АДРЕСА_1 з 12 жовтня 1981 року до 04 лютого 1982 року та з 26. жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року.

Листом Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 19.06.2019 року за №92322-236 заявнику було відмовлено, посилаючись на те, що в зв`язку з тим, що наразі видача та зберігання таких карток чинним законодавством не регламентовано.

Метою звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом до 24 серпня 1991 року, а саме з 12 жовтня 1981 року по 04 лютого 1982 року, та з 26 жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року є необхідність в отриманні ним громадянства України.

Згідно, п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України" громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах визначається як проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Згідно зі ст.ст.6,8 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Юридичне значення при цьому має лише факт постійного проживання на території України особи або її батьків, з якими дитина постійно проживала на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України».

При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президент України від 27.03.2001 р. № 215).

З матеріалів справи вбачається, що заявником подано до суду докази його проживання в Україні станом до 24 серпня 1991 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом до 24 серпня 1991 року, а саме з 12 жовтня 1981 року по 04 лютого 1982 року, та з 26 жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року, а тому слід задовольнити заяву.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, на території України станом до 24 серпня 1991 року, а саме з 12 жовтня 1981 року по 04 лютого 1982 року, та з 26 жовтня 1982 року по 16 березня 1984 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик