Справа № 140/2996/18
Провадження №2/149/391/19
Номер рядка звіту 51
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.10.2019 Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М.В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник цивільну справу за позовом Немирівської РДА Вінницької області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що в с. Гунька Немирівського району Вінницької області проживала ОСОБА_1 із дітьми: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відомості про батька дітей записані у свідоцтвах про народження зі слів матері. З 04.12.2013 року діти перебувають на вихованні у Тульчинському обласному будинку дитини, а їх мати знаходиться під вартою по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України , життям дітей не цікавиться, своїми діями раніше неодноразово загрожувала їх життю та здоров`ю, а тому, з метою захисту прав та інтересів малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник позивача вимушений звертатися до суду.

В судові засідання, представник позивача не з`являвся, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2019, явку представника позивача в судове засідання, що призначене 21.10.2019, було визнано обов`язковою. Однак, 17.10.2019, всупереч вимогам ухвали, від представника Немирівської РДА Вінницької області в черговий раз надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, дітей просить не залучати до участі в розгляді справи у зв`язку із їх захворюванням, жодних доказів на підтвердження неможливості прибуття до суду та медичних довідок про стан здоров"я дітей не додає.

Відповідач, що брала участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги не визнала, заперечує проти їх задоволення, пояснюючи, що бажає приймати участь у вихованні дітей. Зазначила, що звільнившись з місць позбавлення волі вона має намір виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, але наразі такої можливості вона позбавлена, оскільки перебуває під вартою за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України. Вказала, що з моменту перебування дітей у Тульчинському будинку дитини вона неодноразово їх навідувала, приносила солодощі та цікавилась їх життям.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія на а.с. 3), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія на а.с. 4). Відомості про батька дітей записані у свідоцтвах про народження на підставі ст. 135 СК України (копії на а.с. 5,6). З ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 02.04.2018 року вбачається, що відповідач обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України , відносно неї застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (копія на а.с. 11). Згідно листа Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» від 04.06.2019 року № 4/5242 ОСОБА_1 утримується у даній установі з 06.03.2017року (а.с. 40). Відповідно до листа Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки від 18.09.2018 року № 413 у вказаному закладі перебувають малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 30.10.2015 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 04.12.2013 року. За останні шість місяців перебування дітей у будинку дитини мати їх не відвідувала (копія на а.с. 14). Проте з листа того ж закладу від 18.10.2019 № 528 вбачається, що за час перебування дітей в будинку дитини мати неодноразово відвідувала своїх дітей, цікавилась їх розвитком та станом здоров`я, приносила солодощі. Так в 2014 році відповідач 6 разів навідувала дітей, в 2015 році- 3 рази, в 2016 році - 14 разів, в 2017 - 2 рази: 13.01.2017 року та 21.02.2017 року. Дитина ОСОБА_2 поступив до закладу з діагнозом затримка психічного розвитку, затримка мовного розвитку, гіперкінетичний синдром та мінімальна мозкова дисфункція. 18.04.2018 року дитині встановлено інвалідність віком до 18 років. Дитина ОСОБА_3 поступила до закладу з діагнозом соматично здорова. Росла та розвивалась згідно віку, проте відмічалась затримка псхомовного розвитку, мінімальна мозкова дисфункція (копія а.с. 101). З довідки - характеристики Кузьминецької сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 20.01.2015 року на гр.. ОСОБА_1 вбачається, що остання з жовтня 2014 року зареєстрована в с. Кузьминці в житловому будинку, що належить її матері , разом із неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За даною адресою деякий час не проживає та не з`являється. Веде аморальний спосіб життя. Вихованням дитини не займається, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. До адміністративної відповідальності не притягувалась, компрометуючими матеріалами на ОСОБА_1 сільська рада не володіє. (копія на а.с. 8). З матеріалів справи вбачається , що 20.10.2015 року остання була знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (копія на а.с. а.с. 9) та вибула до с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області. Відповідно до довідки характеристики № 321 від 17.10.2018 гр. ОСОБА_1 проживала періодично без реєстрації на території АДРЕСА_1 . З грудня 2016 року по березень 2017 року постійно проживала за даною адресою. Нарікань та скарг на поведінку ОСОБА_1 від жителів даного населеного пункту не надходило. (копія на а.с.7). Згідно висновку Немирівської районної державної адміністрації від 08.10.2018 року № 01.32-2520 доцільним є позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 відносно дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За вимогами ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Заслухавши відповідача та дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виховання дітей спростовувалось відповідачем в судовому засіданні . Так остання зазначила, що від виконання своїх батьківських обов`язків не ухилялась, дітей за час перебування у будинку дитини систематично навідувала. Вказане підтверджується і відповіддю на запит суду Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки від 18.10.2019 року № 528, де зазначено, що мати систематично навідувала своїх дітей, цікавилась їх розвитком та здоров`ям, приносила солодощі. Останнє навідування дітей було 21.02.2017 року. Враховуючи, що з 06.03.2017 року відповідач перебувала в державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» та перебуває там по теперішній час, існує об`єктивна перешкода для реалізації ОСОБА_1 її батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дітей з підстав, що не залежать від відповідача.

Представник позивача на підтвердження необхідності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав посилається також на характеристику видану Кузьминецькою сільською радою від 20.01.2015 року. Однак, суд вважає, що твердження, які в ній містяться є суперечливими. Так , згідно змісту довідки, відповідач вихованням малолітнього ОСОБА_2 не займається, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, веде аморальний спосіб життя. Проте відповідно до цієї ж довідки остання до адміністративної відповідальності, в тому числі і за невиконання батьками або особами , що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, не притягувалась, компрометуючими матеріалами на ОСОБА_1 сільська рада не володіє, алкогольними та наркотичними засобами ОСОБА_1 не зловживає. В чому полягає аморальний спосіб життя відповідача в довідці не зазначено.

Даючи оцінку висновку Немирівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 суд зазначає наступне. Зі змісту вказаного доказу вбачається, що останній грунтується на тому, що відповідач обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я дитини в період іспитового терміну за попереднім вироком суду.

Проте, суд бере до уваги зміст ч. 1 ст. 17 КК України у відповідності до якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оскільки вирок відносно особи не ухвалено, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому посилання на вказану обставину наразі є безпідставним.

Інших підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав у висновку не вказано.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам вказаної статті позивач доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не надав. Крім того, не зважаючи на ухвалу суду про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні, не виконав, що вказує на відсутність його інтересу щодо розгляду справи.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Ухвалою суду позивача було зобов`язано забезпечити явку дітей до суду з метою виконання вимог ст. 171 СК України, проте позивач ухвалу не виконав, доказів, що діти не можуть висловити свою думку в тому числі і за станом здоров`я, не надав. Крім того, думка дітей також не була з`ясована і при прийнятті рішення органу опіки, який є підставою позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Беручи до уваги позицію відповідача, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд не знайшов правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 19, 150, 164, 166 СК України, ст. ст. 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Немирівської РДА Вінницької області - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Дата складення повного тексту рішення - 25.10.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду або через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Робак М. В.