"27" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Гриценко О.І.
справу розглянуто без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом його вселення та виселення відповідача,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом його вселення та виселення відповідача мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги були діти померлої, а саме: син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4
Постановою Державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було відмовлено оскільки не надано документ, який підтверджує право власності на частку квартири на ім`я померлої.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва «Про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні» в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач, сестра ОСОБА_4 , її діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Крім того в квартирі без реєстрації проживає чоловік сестри - ОСОБА_2

Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні його майном, а саме Ѕ частини квартири, що унеможливлює потрапляння позивача до своєї власності.

16 жовтня 2018 року позивач звернувся з заявою до Дніпровського управління поліції про неправомірне перешкоджання відповідачем у користуванні Ѕ частини квартири.

Згідно відповіді наданої Дніпровським управлінням поліції міста Києва, в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак кримінального правопорушення та запропоновано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Необхідність усунути перешкоди у здійсненні позивачу його права на користування Ѕ частини квартири, шляхом його вселення та виселення відповідача обґрунтовується необхідністю розпоряджатися своєю власністю.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді, про причини неявки до суду не повідомив.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, щорішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі рішення суду, 13.08.2018 року Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , була зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.09.2018 року.

Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на даний час являється власником 1/2 частини спірної квартири та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством .

Квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,2 кв.м. складається з двох кімнат жилою площею 25.7 кв.м., перша кімната - 11.1, друга кімната - 14.6, кухня - 7.7 кв.м, ванної кімнати, вбиральні - 1.9 кв. м., коридору 8.3 кв.м. та балкону - 0.6 кв.м.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва «Про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні» в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В процесі судового розгляду знайшов своє підтвердження факт створення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_1

Факт перешкоджання позивачу в користуванні спірною квартирою підтверджується наданими позивачем документами з Дніпровського управлінням поліції міста Києва .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

У зв`язку з вищевикладеним позовна вимога щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Однак, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів реєстрації відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України хоча обов`язок по доведенню обставин, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторонни.

У зв`язку з чим, не підлягає до задоволення вимога позивача щодо виселення відповідача ОСОБА_2 з спірної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, перевірених в судовому засіданні наданих доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 майном Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 ,шляхом його вселення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15,16,316,317,319,325,383,321,391 Цивільного кодексу України, ст. 155,109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 4,11,82, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265,280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом його вселення та виселення відповідача - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 майном, а саме Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 ,шляхом його вселення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ ПерехіднихПоложень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: