КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний № 759/5443/19 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року, ухвалене у спрощеному позовному провадженні, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 14.11.2011 року у загальній сумі 15.237,14грн., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 5.21 грн. (поточна заборгованість); простроченою заборгованістю за тілом кредита - 3.762,65 грн.; за пенею (за прострочене зобов`язання) - 8.517,51 грн.; за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів - 500 грн., як фіксована частина, та 701,77 грн., як процентна складова.

Послався на те, що 14.11.2011 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 36% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача АТ КБ «Приватбанк» відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана нимзаява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивача у його заяві про видачу карткового кредита.

Оскільки, як вважав позивач АТ «КБ «Приватбанк», позичальник ОСОБА_1 не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року позовзадоволено частково /а.с.43-45/.

Судовим рішенням стягнуто на користь позивача заборгованість у загальній сумі 10 грн.31 коп., що складається із 05.21 грн., як поточної заборгованості за тілом кредита, та 05грн.10коп., як відсотками, виходячи із суми поточної заборгованості по тілу кредита.

Виходячи з того, що відповідач не підписував «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», а заява позичальника містить лише особисті та реєстраційні дані боржника, відсутні також дані щодо обрання позичальником виду платіжної картки та даних отримання позичальником платіжної картки, відкриття на позичальника банківського рахунку.

В поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати указане рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник послався на те, що боржником ОСОБА_1 доводи Банку, що викладені у позовній заяві не спростовані. Також скаржник зазначив, що позичальник своїм особистим підписом в Анкеті-заяви засвідчив свою згоду про укладення кредитного карткового договору на умовах, викладених в банківському документі «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку».

Позичальник ОСОБА_1 , будучи повідомленим про день та час розгляду справи, у судове за сідання не з`явився, а тому, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк», вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви №б/н від від 14.11.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану відповідачем, відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та заявни ком ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник того ж дня отримав у Банку платіжну картку з зазначенням кредитного ліміту у сумі 800 грн. під 36% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач у Анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом на Анкеті-заяві.

Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`яткою клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувався.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Ба нк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачемкредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що були додані банком до позовної заяви,розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді указаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

При цьому, згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна норма міститься і у ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ (ч.6 ст.81).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи, в даному випадку - відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що безпосереднім предметом оскарження у даному провадженні є безпідставне нарахування відсотків за користування картковим кредитом, колегія суддів, дійшовши висновку про скасування судового рішення в частині стягнутих відсотків, виходить з наступного.

Так, позивач вважав, що сторонами обумовлено у договорі стягнення відсотків за користування кредитом, що зазначено В Умовах та Правилах, які відповідач не підписував. Однак, сторонами у договорі не передбачено стягнення відсотків у порядку передбаченому чинним законодавством.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто з боржника відсотки, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення в цій частині, та ухвалення нового рішення про відмову у позові про стягнення відсотків з вище викладених підстав.

Крім того, ухвалюючи нове рішення про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з боржника на користь Банку заборгованої суми за тілом кредита у повному розмірі, як по поточній заборгованості по тілу кредита у сумі 05 грн.21 коп., так і за простроченою заборгованістю по тілу кредита у сумі 3.762,65 грн., а всього, таким чином, належить стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь кредитора АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредита у сумі 3.767 грн.86 коп.

Перерахування Банком позичальнику указаних сум підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, який ОСОБА_1 не спростовано.

В решті рішення, зокрема, в частині відмови у позові про стягнення неустойки рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375,376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року в частині стягнення заборгованості по тілу кредита та відсоткам та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3.762,65 грн., як заборгованість за тілом кредита за договором №б/н від 14.11.2011 року.

В позові про стягнення відсотків відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді