РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2019 рокуСправа №451/873/19
Провадження № 2/451/755/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Загайської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/873/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лопатиський торфобрикетний завод» про зняття арешту з майна,-

встановив:

24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Лопатиський торфобрикетний завод» про зняття арешту з майна.

В позовній заяві зазначає, що після смерті її батька ОСОБА_2 вона прийняла спадщину і переоформила спадкове майно - житловий будинок у АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину № 2504, виданим 03 серпня 2017 року нотаріусом Збаразького нотаріального округу Джула О.М. Однак, при прийнятті спадщини нотаріусом їй було повідомлено про наявність арешту на вказаний житловий будинок, який накладений державним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу на підставі повідомлення (без номера), виданого 29.05.1986 року Лопатинським торфобрикетним заводом. З невідомих для неї причин, в Інформаційній довідці з Реєстру речових прав на нерухоме майно № 93584063 від 03.08.2017 року власником її житлового будинку по АДРЕСА_1 зазначена інша особа - ОСОБА_3 . На її запит про пояснення причин зміни нумерації будинків, Лопатинською селищною радою надано копію рішення виконавчого комітету Лопатинської селищної ради № 163 від 04.12.1992 року, з якого вбачається, що у зв`язку з упорядкуванням номерних знаків будинків селища, знак будинку , що належить ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 змінено з номера 51 на номер 51 «а». Таким чином, ОСОБА_3 був власником будинку АДРЕСА_4 . Відповідно до листа КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.08.2017 року № 4151, ОСОБА_3 у смт.Лопатин належить будинок по АДРЕСА_4 , а за ОСОБА_2 був зареєстрований будинок по АДРЕСА_1 . На якій підставі і коли будинку гр. ОСОБА_3 до цього було присвоєно адресний номер «51», посадові особи Лопатинської селищної ради їй пояснити не змогли. На вимогу позивача скасувати помилковий архівний запис про обтяження (заборону) будинку по АДРЕСА_1 , завідувач Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори листом від 19.03.19 р. повідомила, що вказану архівну заборону (арешт) було перенесено як архівний запис автоматично з старого реєстру «Феміда» до нового Єдиного державного реєстру заборон і обтяжень нерухомого майна на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н, датованого 29.05.1986 р. Нотаріус відмовила у скасуванні арешту та рекомендувала звернутися до суду. За викладених обставин, накладений арешт порушує її законні права та інтереси, оскільки вона не може реалізувати своє право на розпорядження належним їй майном, тому змушена звернутися до суду. Таким чином, просить скасувати обтяження нерухомого майна (заборону) № 4384887 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 22.01.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н від 29.05.1986 р. (архівний номер 2678206LVOV131); виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обмеження (заборону) № 4384887 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , внесений 22.01.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н від 29.05.1986 р. (архівний номер 2678206LVOV131).

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.22).

Відповідач в судове засідання з`явився, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та визнання позову (а.с.23-24).

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_2 прийняла спадщину і переоформила спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину № 2504, виданим 03 серпня 2017 року нотаріусом Збаразького нотаріального округу Джула О.М (а.с.10).

Те, що власником цього будинку є ОСОБА_1 також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93587222, від 03.08.2017 року (а.с.11-11 зворот).

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №93584063 від 03.08.2017 року вбачається, що на будинок АДРЕСА_1 , на підставі повідомлення б/н від 29.05.1986 року Лопатинського торфобрикетного заводу, Радехівською державною нотаріальною конторою накладено заборону (архівний запис). Крім того, власником вказаного будинку зазначено іншу особу - ОСОБА_3 (а.с.12-12 зворот).

Відповідно до листа КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.08.2017 року № 4151, ОСОБА_3 у смт.Лопатин належить будинок по АДРЕСА_4 , а за ОСОБА_2 був зареєстрований будинок по АДРЕСА_1 (а.с.14).

Із копії рішення виконавчого комітету Лопатинської селищної ради № 163 від 04.12.1992 року вбачається, що у зв`язку з упорядкуванням номерних знаків будинків селища, знак будинку , що належить ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 змінено з номера 51 на номер 51 «а» (а.с.15).

На вимогу позивача скасувати помилковий архівний запис про обтяження (заборону) будинку по АДРЕСА_1 , завідувач Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори листом від 19.03.19 р. №429/01-16 повідомила, що вказану архівну заборону (арешт) було перенесено як архівний запис автоматично з старого реєстру «Феміда» до нового Єдиного державного реєстру заборон і обтяжень нерухомого майна. Нотаріус відмовила у скасуванні арешту та рекомендувала звернутися до суду (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність заборони відчуження майна за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що обтяження нерухомого майна (заборона) № 4384887 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 22.01.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н від 29.05.1986 р., є безпідставним та обмежує права позивача як власника майна, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати обтяження нерухомого майна (заборону) № 4384887 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 22.01.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н від 29.05.1986 р. (архівний номер 2678206LVOV131).

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обмеження (заборону) № 4384887 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , внесений 22.01.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Лопатинського торфобрикетного заводу б/н від 29.05.1986 р. (архівний номер 2678206LVOV131).

Стягнути з ТОВ «Лопатинський торфобрикетний завод», , місцезнаходження в смт Лопатин, вул.Промислова, 33, Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої в АДРЕСА_3 , судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 24 жовтня 2019 року.