Житомирський апеляційний суд
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/11609/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ведмідь Н.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувсядя до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 10 000 грн моральної шкоди. Вказував, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2016 задоволено його адміністративний позов до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Житомирській області. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Житомирській області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві за виконавчим листом №2-а-728/09 від 24.09.2014, виданим Богунським районним судом м. Житомира. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №44898353 від 04.08.2016 року. Вважає, що Головне ТУЮ у Житомирській області є юридичною особою з вини якої йому завдано моральну шкоду в наслідок тривалих протиправних дій та бездіяльності, а саме, відповідач не вчиняв дій та покладених на нього обов'язків для виконання судового рішення та у протиправний спосіб повернув без виконання виконавчий документ. Такі дії вплинули на його психологічний, моральний стан, стан здоров'я, а також створили незручності для нормального життя. Оскільки стягнення моральної шкоди відповідно до законодавства України має здійснюватись через Державну казначейську службу України то співвідповідачем у справі є Державна казначейська служба України.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне оцінення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, просить рішення суду змінити та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Зокрема, вказує, що моральна шкода завдавалась йому протягом 15 місяців. Крім того, він має статус ліквідатора аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліда війни 3-ї групи, а тому душевні страждання для нього мають більш негативні наслідки.

В апеляційній сарзі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не аргументовано чим саме завдано моральну шкоду заявнику, оскільки невиплата коштів боржником не свідчить про неправомірність дій державного виконавця винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Державний виконавиць при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу керувався виключно вимогами чинного законодавства та жодних протиправних дій не вчиняв.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні в відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження №44898353 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-728/09 від 24.09.2014 виданого Богунським районним судом м. Житомира щодо зобов'язання Житомирського обласного центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову допомогу до Дня Перемоги (до 5 травня) за 2008 рік як інваліду війни 3 групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 від 04.08.2016 вищезазначений виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2016 визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області, щодо повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №2-а-728/09 від 24.09.2014, виданим Богунським районним судом м. Житомира; скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №44898353 від 04.08.2016 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Питання, пов'язані з відшкодуванням позадоговірної шкоди, врегульовані главою 81 ЦК України, зокрема, частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України передбачено що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень є вчинення ними протиправних дій або бездіяльності, що завдало шкоди та безпосередній причинний зв'язок між дією або бездіяльністю і шкодою. Шкода відшкодовується незалежно від вини, а належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, зокрема, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо. Розмір грошового відшкодування визначає суд, встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі з урахуванням обставин, визначених частиною третьою статті 23 ЦК України.

Суд першої інстанції встановивши, що через ухилення посадової особи органу виконавчої служби від обов'язку примусово виконати рішення суду, яке набрало законної сили, позивач зазнав душевних та психологічних страждань у зв'язку з порушенням його прав на виконання остаточного рішення суду, дійшов обгрунтованого висновку про нявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 1 000 грн, суд першої інстанції в повній мірі визначив обсяг моральних страждань позивача.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 березня 2019 року.

Головуючий

Судді