Провадження №2-з/521/340/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

Малиновський районний суду м. Одеси

у складі : головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Феслер О.С.

розглянувши заяву представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Ковальової Н.А. про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом АТ« Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 209472 гривні 61 копійка заборгованості за відсотками та судового збору у розмірі 3142 гривні 09 копійок.

25 жовтня 2019 року представником позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвокатом Ковальовою Н.А. подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за вказаним позовом, в якому просить суд накласти арешт на наступне майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ): квартиру загальною площею 58,4 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1348, виданий 30.07.2013 року, видавник призваний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О..

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі 2Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом перевірено аргументованість заяви щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Представником позивача також підтверджується що з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 26.10.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір до кредитного договору № 014/3611/74/84951 від 26.10.2007 року. Відповідно до п. 1.2 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м., житловою 45,1 кв.м та складається в цілому з трьох кімнат.

Таким чином суд доходить висновку про те, що з наданих представником позивача до суду відомостей та доказів встановити обставини, встановлення яких є обов`язковим, згідно зазначених роз`яснень Верховного Суду України, можливим не вбачається, а тому заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову вбачається не обґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Ковальової Н.А. про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк.

Головуючий: І.О. Поліщук28.10.19