Провадження № 2/127/3326/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина у виді 53/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., зазначений в плані літерою «А», який складається з наступних приміщень: веранда «а1», прибудова «А1», погріб «п/а1», сіни «а2», погріб «п/ш», прибудова «А2» та огорожі № 1 і № 2.

Батько позивача став власником цього майна на підставі рішення народного суду Староміського району м. Вінниці від 30.11.1979 року.

Позивач зазначає, оскільки він, дружина та діти були членами сім`ї батька, то після смерті батька позивач ОСОБА_1 залишився проживати у будинку і вести в подальшому господарство та доглядати за будинком та іншим майном.. Поховання батька позивач здійснив за власні кошти.

Сестра позивача - відповідач по справі ОСОБА_2 , яка фактично теж є спадкоємцем за законом вийшла заміж і переїхала жити до чоловіка в смт. Стрижавка Вінницького району і разом з батьком не проживала після реєстрації шлюбу жодного дня, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавала.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не визнає його право на спадщину після смерті батька і вважає, що вона належить також і їй.

З дня народження позивач і до смерті батька проживав разом з останнім за вищевказаною адресою.

У зв`язку з тим, що батько позивача вирішив тимчасово працевлаштуватися в Автономній Республіці Крим Української РСР і на вимогу роботодавця 22.09.1989 року тимчасово знявся з обліку за адресою: АДРЕСА_1 і зареєструвався у м. Сімферополь АР Крим. Під час роботи раз у місяць приїжав додому у Вінницю.

22.02.1990 року позивач отримав по телефону звістку від працівника підприємства про раптову смерть батька.

Влітку 1990 року ОСОБА_1 поїхав у м. Сімферополь АР Крим з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак нотаріус йому повідомив, що потрібно надати ще ряд довідок і йому не сподобалось, що в технічному паспорті працівниками БТІ було зазначено самовільні будівлі, хоча в техпаспорті були в наявності штампи про прийняття в експлуатацію, то йому було відмовлено у цьому в усній формі.

Згодом державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори № 2, куди позивач звернувся за місцем знаходження спадкового майна, відмовила йому в оформленні права на спадщину у зв`язку з тим, що позивач повинен звернутися в державну нотаріальну контору м. Сімферополя за місцем смерті батька, однак цей населений пункт розташований на тимчасово окупованій території.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та згідно уточнених позовних вимог просив встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його батька ОСОБА_3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, яке складається з 53/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., зазначений в плані літерою «А», який складається з наступних приміщень: веранда «а1», прибудова «А1», погріб «п/а1», сіни «а2», погріб «п/ш», прибудова «А2» та огорожі № 1 і № 2, що на момент смерті належало ОСОБА_3

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 згідно заяви позовні вимоги визнала повністю, проти прийняття рішення у її відсутність не заперечує.

Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили обставини смерті батька сторін ОСОБА_3 та прийняття позивачем спадщини.

Представник КП «ВМБТІ» Тимощук Є.С. в судовому засіданні вказав, що у вказаному будинковолодінні відсутні самочинні будівлі та він не вбачає підстав для відмови у визнанні права власності на спірне майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.02.1990 року.

За змістом частин четвертої, п`ятої «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР - перша черга спадкоємців за законом-при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Батьками позивача ОСОБА_1 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.08.1969 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

На підставі рішення ім`ям Української Рядянської Соціалістичної Республіки від 30.11.1979 року визнано за ОСОБА_3 право власності 53% будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , виділено в натурі приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4/, погріб «П».

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

З листа Другої вінницької державної нотаріальної контори від 17.08.2017 року № 1285/01-16 видно, оскільки у спадкоємця, ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3 , прийняти заяву про прийняття позивачем спадщини неможливо. У зв`язку з вищевикладеним позивач має право звернутися до суду про встановлення місця відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з листа Другої вінницької державної нотаріальної контори від 18.10.2018 року № 1674/01-16, згідно архівних даних та інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 17.10.2018 року № 53685773 спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилася, в дану контору із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини ніхто не звертався.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно - будівельної експертизи № ОС-337 від 02.04.2019 року, на підставі проведених розрахунків та виходячи з наданих на дослідження матеріалів встановлено ринкову вартість 53/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , яка станом на дату проведення дослідження становить 659624,00 грн.

Як вбачається з довідки асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону Малі Хутори від 24.01.2017 року № 88 позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Його сім`я складається з 3-х осіб: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_8

З довідки асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону Малі Хутори від 24.01.2017 року № 89 видно, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 моменту народження та зареєстрований з 15.05.1986 року.

Після смерті батька ОСОБА_1 здійснював комунальні платежі по даному будинковолодінню, також здійснив газифікацію будинку, здійснював ремонт, що підтверджується відповідними квитанціями, технічною документацією, обліковими книжками, договорами на виконання робіт, видатковими накладними, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Дослідивши докази, що є у справі, та беручи до уваги доводи позивача, суд вважає встановленим, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як вступив у володіння та користування спадковим майном, що підтверджено дослідженими доказами та показаннями свідків.

Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини, оскільки надані позивачем письмові докази підтверджують ту обставину, що позивач відповідно до вимог чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини - вступив в управління та володіння спадковим майном. Встановлення факту прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, а саме - необхідність реалізації його спадкових прав, що виникли внаслідок смерті батька ОСОБА_3 Доводи позивача в цій частині позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, які не суперечать між собою щодо фактичних обставин справи і підтверджують доводи позивача.

Враховуючи ту обставину, що ніхто із спадкоємців померлого не претендує на спадщину після його смерті, а також визнання відповідачем позову, яке не суперечить вимогам законодавства, позивач не має можливості в позасудовому порядку реалізувати свої права на спадщину після смерті батька, а саме: на 53/100 часток житлового будинку, а тому суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Невизнане право позивача на спадщину підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 200, 223, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст.ст. 529, 548, 549, 550 ЦК УРСР (ред.1963 року), суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька ОСОБА_3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, яке складається з 53/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., зазначений в плані літерою «А», який складається з наступних приміщень: веранда «а1», прибудова «А1», погріб «п/а1», сіни «а2», погріб «п/ш», прибудова «А2» та огорожі № 1 і № 2, що на момент смерті належало батькові ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса:

АДРЕСА_4