ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1275/18 Номер провадження 22-ц/814/927/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу заапеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2018 року (постановлене суддею Городівським О.А., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою, в якій прохав суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 109 850,37 грн. та понесені при зверненні з позовом до суду судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 25 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, у порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 23.05.2018 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 109 850,37 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, визначений законом на звернення до суду із вказаним позовом, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З даним рішеннямсуду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2018 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема вказує, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного судового рішення не було враховано строк дії картки, який спливає 02/16, тобто 29.02.2016 року, а з позовом Банк звернувся до суду 06.06.2018 року, а отже вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому остання наводячи доводи на підтримку рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua,складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.9).

Згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_2 належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 25 вересня 2007 року не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 23.05.2018 року становить 109850,37 грн., та складається з: 3932,56 грн. - заборгованості за кредитом; 96189,38 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 4021,27 - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5207,16 грн. -штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Разом з цим, місцевий суд зазначив що відповідач за період з 08.04.2011 по 23.05.2018 жодного платежу на виконання умов кредитого договору не здійснювала, в свою чергу позивач звернувся до суду з позовом лише 13 червня 2018 року, тобто після спливу позовної давності, як щодо останнього місячного платежу. Тому, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому прийшов до правильних висновків, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог банку у зв'язку з пропуском строку позовної давності, проте наведені в рішенні суду мотиви та норми матеріального і процесуального права підлягають додаковому обгрунтуванню шляхом наведення належних норм і підстав для відмови Банку у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем доказів між сторонами дійсно був укладений кредитний договір на підставі якого виникли зобов'язання. Відповідачем умови договору порушенно, обов'язок по поверненню отриманого кредиту виконувався не належним чином, а тому вимоги позивача в цілому є обґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, який співпадає із строком дії картки (стаття 261 ЦК України).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на наведений правовий висновок зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що строк дії картки «Універсальна» НОМЕР_1, яка була видана ОСОБА_2 на підставі заяви від 25.09.2007 року, закінчився 09/11 (а.с.41).

Таким чином, оскільки строк дії картки закінчився у вересні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся 06 червня 2018 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки позов подано 06 червня 2018 року, а термін дії кредитної картки встановлений до 29.02.2016 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. В свою чергу, позивачем не було долучено до матеріалів справи доказів внесення в існуючий договір змін щодо зміни строку виконання зобовязання та перевипущення картки за договором №б/н від 25.09.2007 із зазначенням виду, номеру, дати видачі та строку дії картки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не було доведено у встановленому законом порядку зазначених обставин, а тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя : _________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ П.С. Абрамов _______________С.А. Гальонкін