Провадження №2/359/232/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною, а поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2015 року АТ «УкрСиббанк», через свого уповноваженого представника, звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.3-5). В позові зазначається, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 24.11.2018 року АТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1, укладено договір про надання споживчого кредиту №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року (в системі обліку банку договір №1) з наступними змінами відповідно до додаткових угод №1 від 21.10.2008 року, №2 від 27.03.2009 року.

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 29000 доларів США, а ОСОБА_1 зобовязався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, а з 27.03.2009 року ОСОБА_1 зобовязався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 237.00 доларів США 25-го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 02.08.2030 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору, п.п.2.1, 3.1 додаткової угоди №2).

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобовязався сплатити проценти у розмірі 11,50 % річних. Сторони домовилися, що розмір процентної ставки може бути змінений (п.1.3.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору).

Згідно з п.7.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань ОСОБА_1 сплачує Банку пеню у розмірі 0,2 процента від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року з наступними змінами відповідно до додаткової угоди від 27.03.2009 року.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання.

Позивач направив відповідачам вимоги від 11.08.2015 року про необхідність усунення порушень договору. Відповідачі порушення договору не усунули.

Станом на 13.10.2015 року заборгованість за кредитним договором №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року становить: по кредиту та процентам у розмірі 23254,22 дол. США та пені у розмірі 95,31 грн., з яких: 20612,78 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 913,14 дол. США за строк з 25.03.2014 року по 13.10.2015 року; 2641,44 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 25.07.2014 року по 25.09.2015 року; 28,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 13.10.2014 року по 13.10.2015 року, 66,74 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 13.10.2014 року по 13.10.2015 року.

З огляду на вказане АТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вище вказану заборгованість та відшкодувати понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 7611,75 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти первісного позову, відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до АТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною, а поруки припиненою (том 1 а.с.80-83). В позові зазначається, що в грудні 2015 року після отримання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 року по справі №359/10061/15-ц їй стало відомо про існування додаткових угод до кредитного договору №11-5BL/07-2005K та додаткової угоди / договору про внесення змін №1 до договору поруки № 9214 від 02.08.2005 року, що начебто підписана нею 27.03.2009 року.

Нею було підписано договір поруки №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, яким вона поручалася за виконання кредитного договору №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року в його первинній редакції. Ніяких додаткових угод вона не підписувала.

02.08.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №11-5BL/07-2005К.

21.10.208 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0.

27.03.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №0 від 02.08.2005 року.

При цьому у первісному позові банк-позивач стверджує, що кредитний договір №11-5BL/07-2005K, додаткова угода №1 (з номером 0) та додаткова угода №2 (з номером 0 і 1) стосуються одних і тих же договірних взаємовідносин.

Укладення додаткової угоди №1 та додаткової угоди №2 між банком та позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором значно збільшило розмір відповідальності поручителя ОСОБА_2

З огляду на вказане позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати додаткову угоду/договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від «02» серпня 2005 року укладену 27 березня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та нею недійсною; визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк».

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом АТ «УкрСиббанк» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву, просив її задовольнити. Проти задоволення первісного позову заперечив.

Представники відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення як первісного, так і зустрічного позову заперечили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1, укладено кредитний договір №11-5BL/07-2005K, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в розмірі 29000 доларів США, зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами (том 1 а.с.16-19).

Невідємною частиною вищевказаного кредитного договору є додаток № 1 - Графік погашення кредиту (том 1 а.с.19-21). Згідно даного графіку платежів останньою датою погашення кредиту є серпень 2020 року.

21.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №000 від 02.08.2005 року (том 1 а.с.22-24). Відповідно до даної угоди сторони домовились викласти п.1.3.5. Договору в наступній редакції: «Строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком процента»; викласти додаток №1 до договору №0 від 02 серпня 2005 року в новій редакції згідно з додатком №1 до цієї додаткової угоди.

06.02.2009 року відповідач ОСОБА_1 звертався до банку з заявою про надання йому «кредитних канікул» (том 1 а.с.197).

27.03.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №000 від 02.08.2005 року (том 1 а.с.25). Відповідно до даної угоди сторони, зокрема домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №1 (далі - Реєстраційний номер Договору). При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору. Сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту. Позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобовязується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 237,09 дол. США. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобовязаний сплатити ануїтетний платіж.

Факт укладення кредитного договору і додаткових угод до нього, договору поруки з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1, і факт згоди на умови кредитування підтверджується наявністю підпису відповідача ОСОБА_1 у договорах і додаткових угодах, укладених ним з Банком.

Кредитний договір і додаткові угоди до нього, договір поруки відповідачем ОСОБА_1 не оскаржені, тому суд виходить з того, що дані правочини є дійсними на момент розгляду справи.

Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст.639 ЦК - якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються (ч.2). Кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст.617ЦК). Згідно ст.617 ЦК - особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Позивач АТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за договором виконав, надав позивачу кредит.

У звязку з порушенням виконання зобовязань за кредитним договором, 11.08.2015 року позивач АТ «УкрСиббанк» направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору (том 1 а.с.28-31). Вказані вимоги були отримані відповідачами 18.08.2015 року, про що свідчать копії зворотних повідомлень (том 1 а.с.32-33).

З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №000 від 02.08.2005 року станом на 13.10.2015 року залишок заборгованості за кредитом становить 23254,22 дол. США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 95,31 грн. (том 1 а.с.34-52).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, пенею.

Відповідач - позичальник ОСОБА_1, оспорюючи наявні в справі розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове, зокрема не довів суду факту сплати ним платежів у більшому розмірі, ніж враховано позивачем. Дані розрахунки виконані у відповідності до умов договору, і вони судом приймаються як достовірні.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року (в системі обліку банку договір №1) та процентами у розмірі 23254,22 дол. США та пеня у розмірі 95,31 грн.

Щодо відповідальності поручителя, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідач ОСОБА_2 позов ПАТ «УкрСиббанк» до неї як до солідарного боржника за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року, не визнала, подала зустрічний позов, у якому просила визнати недійсною додаткову угоду / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02 серпня 2005 року; та визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України.

З наявних у справі доказів судом встановлено, що 02.08.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір поруки №11-5BL/07-2005K (том 1 а.с.26), відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року.

Згідно даного договору поруки поручителю ОСОБА_2 відомі умови кредитного договору, а саме: сума договору 29000 доларів США; термін повернення кредиту 02.08.2020 року; процентна ставка 11,5% річних; термін і порядок сплати процентів; штрафні санкції.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування поручителем змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та ін.

Відповідно до п.2.2 договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання на 2-й день з моменту невиконання своїх зобовязань позичальником по кредитному договору.

Відповідно до п.3.1 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

27.03.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року (том 1 а.с.27), відповідно до якого ОСОБА_2 надала свою згоду на зміну основного зобовязання в частині розміру ануїтетного платежу 237 доларів США, якщо інший розмір не буде встановлений згідно умов кредитного договору; графіка погашення кредиту; кінцевого терміну виконання основного зобов'язання - 02 серпня 2030 року, якщо інший термін не буде встановлений згідно умов Кредитного договору.

ОСОБА_2 заперечує факт укладення та підписання вищезазначеної додаткової угоди / договору про внесення змін №1, стверджує, що підпис, наявний в угоді, їй не належить, у зв'язку з чим пред'явила зустрічні позовні вимоги, в яких просила визнати вище вказану додаткову угоду / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладену 27 березня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та нею недійсною, а поруку, що виникла на підставі договору поруки № 11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк» припиненою.

13.01.2016 року ОСОБА_2 подано до суду заяву про призначення судово-почеркознавчої експертизи (том 1 а.с.84).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2016 року вище вказану заяву ОСОБА_2 задоволено та призначено експертизу (том 1 а.с.117).

06.07.2016 року до суду надійшло клопотання експерта про надання оригіналу досліджуваного документу та додаткових матеріалів необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи (том 1 а.с.121-123).

12.08.2016 року до суду на виконання вимог експертів представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_6 було надано клопотання про долучення до матеріалів справи наданих ним документів та відібраних в судовому засіданні зразків підпису ОСОБА_2 та направлення їх експерту (том 1 а.с.127-174).

07.09.2016 року за №9863/9864/16-32 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у звязку з ненаданням експерту оригіналу досліджуваного документу та зразків підпису та почерку ОСОБА_2

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 та призначено судово-почеркознавчу експертизу. На вирішення експерту поставлено наступне питання: чи ОСОБА_2 зроблено підпис у додатковій угоді / договорі про внесення змін № 1 до договору поруки № 69214 від 02.08.2005 року укладеного 27 березня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 від імені поручителя (том 1 а.с.205).

Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 16.01.2017 року № 17516/17517/16-32 підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель: ОСОБА_2» у рядку «(підпис)_________(ОСОБА_2)» у Додатковій угоді / Договорі про внесення змін № 1 до Договору поруки № 69214 від 02.08.2005 року укладеного 27 березня 2009 року, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель: ОСОБА_2» у рядку «(підпис)_________(ОСОБА_2)» у Додатковій угоді / Договорі про внесення змін № 1 до Договору поруки № 69214 від 02.08.2005 року укладеного 27 березня 2009 року, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою (том 1 а.с.214-219).

В судове засідання, за клопотанням відповідача ОСОБА_1, та його представника, було викликано експертів, які проводили вище вказану судово-почеркознавчу експертизу.

Так, допитана в судовому засіданні старший судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_7 показала, що під час проведення судово-почеркознавчої експертизи проводилось дослідження наданих документів на предмет навмисного викривлення почерку (авто підлог) з метою надання власному підпису вигляду не автентичного. За результатами такого дослідження ніяких діагностичних ознак, які б відповідали навмисній зміні почерку (авто підлогу) не виявлено. У висновку про це не зазначено, оскільки по-перше в ухвалі суду такого питання не ставилось, а по-друге такі ознаки виявлені не були, а отже й зазначати не було про що. Для проведення експертизи було надано 21 документ. Великих та суттєвих змін в почерку особи не було виявлено. Всі надані зразки (вільні та експериментальні) не мали ніяких почеркових відмінностей, що дозволяло експерту зробити висновок про те, що ці зразки виконані однією особою і були прийняті експертом як порівняльний матеріал. Документи, які були надані на експертизу жодних сумнівів не викликали.

Допитаний в судовому засіданні головний судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_8 показав, що ознак навмисного викривлення почерку при проведенні дослідження ним та експертом ОСОБА_7 виявлено не було. Також свідок пояснив, що навіть якщо особа викривляє свій почерк, то в ньому в більшості випадків залишаються ознаки притаманні почерку цієї особи. Для дослідження було надано достатню кількість порівняльного матеріалу, який містив .

В судове засідання, за клопотанням представників відповідача ОСОБА_1, також неодноразово викликався свідок ОСОБА_9, за участю якого, як уповноваженого представника банку, була укладена і додаткова угода / договір про внесення змін № 1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладеного 27 березня 2009 року. Однак вказаний свідок в судове засідання так і не зявився. Застосувати до свідка ОСОБА_9 такий захід процесуального примусу як привід суд був позбавлений можливості у звязку з відсутністю в матеріалах справи необхідної інформації про даного свідка, яку мав би надати відповідач ОСОБА_1

Також, в судовому засіданні експерт головний судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_8 зазначив, що отриманих оригіналу досліджуваного документу та зразків підпису ОСОБА_2 було достатньо для проведення судово-почеркознавчої експертизи, у звязку з чим не виникло необхідності у додатковому витребуванні зразків почерку ОСОБА_2 Крім того, під час проведення експертизи були відсутні вважати надані на експертизу документи такими, що містять підроблені підписи.

З цих підстав суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача ОСОБА_1 про те, що в експерту установу не було надано вільних зразків почерку ОСОБА_2 Їх не було надано, оскільки останні експертом і не витребовувались. Також суд не буре до уваги пояснення представника відповідача ОСОБА_1 про те, що висновок експерта хибний, оскільки зроблений на підставі незасвідчених підписом судді документів, та документів підроблених ОСОБА_2

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експертів містить докладний опис процесу проведених досліджень та їх результатів, зазначення застосованих методів (методик) дослідження, посилання на ілюстрації. На поставлене судом питання надано відповідь по суті, яка є повною, зрозумілою, вичерпною та науково обґрунтованою.

В свою чергу, ні відповідач ОСОБА_1, ні його представники не спростували висновку вказаної експертизи і не надали суду доказів на підтвердження факту укладення додаткової угоди / договору про внесення змін №1 до Договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладеного 27 березня 2009 року з поручителем ОСОБА_2 та факту підписання її поручителем ОСОБА_2 (чи особою, уповноваженою на їх підписання від імені поручителя), чим не виконали вимоги ст.12 та ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У суду, враховуючи пояснення допитаних в судовому засіданні експертів, які підтримали свій висновок, не виникло сумнівів у його належності та допустимості як доказу у справі в межах предмету спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

З огляду на це суд дійшов до висновку, що додаткова угода / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладений 27 березня 2009 року, ОСОБА_2 не підписувалася, і відповідно нею не укладалася.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.2 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 ст.215 ЦК України встановлює, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В даному випадку висновком судової експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді / договорі про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладеному 27 березня 2009 року виконані не нею, а іншою особою, що свідчить про відсутність у ОСОБА_2 її вільного волевиявлення на укладення даного правочину і відсутність вимоги, додержання якої відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України є необхідною для чинності правочину, що свідчить про те, що підписана від імені ОСОБА_2 додаткова угода / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладена 27 березня 2009 року є недійсною.

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 за первісним позовом на те, що висновок почеркознавчої експертизи не відповідає вимогам науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, в частині порушення порядку відібрання експериментальних зразків підпису ОСОБА_2, судом до уваги не приймається, оскільки такі твердження представника ґрунтуються лише на його припущеннях, ґрунтуються на фактичній незгоді з результатами висновку, не підтверджуються жодними доказами, не спростовують висновків призначеної судом експертизи.

В разі не згоди із висновком експертів, представники відповідача ОСОБА_1 за первісним позовом не були позбавлені права подати суду інші докази, які б його спростовували, проте даними правами останні не скористалися, жодних належних і допустимих доказів на спростування даного висновку і на доведення факту укладення поручителем ОСОБА_2 вказаної додаткової угоди, суду не представили.

В судовому засіданні 28.02.2019 року представником відповідача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2019 року в задоволення вказаного клопотання було відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_1 також зазначає, що ОСОБА_2 ще в червні-липні 2013 року знала про існування спірної додаткової угоди, однак не вжила ніяких дій, щоб розібратися в даній ситуації (том 2 а.с.45-57).

Однак суд вважає, що оскарження додаткової угоди не було обовязком ОСОБА_2, а лише її правом, яким вона і скористалась 13.01.2016 року, подавши до суду зустрічний позов.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсною додаткової угоди / договору про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладеної 27 березня 2009 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання припиненою поруки за договором поруки № 11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, суд виходить з того, що з поручителем не укладалась додаткова угода / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02.08.2005 року укладена 27 березня 2009 року. Також відсутні будь-які докази на підтвердження волевиявлення поручителя та її згоди на внесення змін до договору кредиту, забезпеченого договором поруки, укладеним з нею. З даного приводу відсутні будь-які докази.

В самому договорі поруки сторони не передбачали можливості внесення змін до кредитного договору без згоди поручителя, і не передбачали надання поручителем згоди на внесення у подальшому таких змін без її згоди.

За змістом ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призвела або призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Оскільки правовідносини з приводу поруки між поручителем і кредитором іншої особи є різновидом зобов'язань, на них також поширюються правові норми щодо зобов'язань.

Таким чином, згідно із частиною першою статті 559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та як наслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя (яке настало або настане).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13.

Також, суд керується позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі №6-20цс11 від 21.05.2012 року, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Як вбачається із правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року № 6-69цс11, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги в даній частині, зазначала про те, що укладення додаткових угод між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 до договору кредиту без її згоди, суттєво збільшило фінансове навантаження та обсяг відповідальності позичальника і її як поручителя за зобов'язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк». Суд погоджується з даними твердженнями поручителя, виходячи з наступних міркувань.

Умовами договору поруки, зокрема п.2.1 передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування поручителем змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та ін..

21.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0 (том 1 а.с.22).

27.03.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №0 від 02.08.2005 року (том 1 а.с.25).

Обидві зміни до кредитного договору збільшують основне зобов'язання, а отже і розмір відповідальності поручителя (продовження терміну сплати кредиту до 2030 року потягло за собою збільшення суми процентів за користування кредитними коштами); укладені без згоди на це самого поручителя.

Про збільшення суми процентів за користування кредитом у звязку зі збільшенням терміну сплати кредиту до 2030 року зазначив і сам представник відповідача ОСОБА_1

Тому згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука у даному випадку є припиненою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання припиненою поруки за договором поруки №11-5BL/07-2005K від 02.08.2005 року, також підлягають задоволенню.

Враховуючи наявність підстав, передбачених у частині першій ст.559 ЦК України, і припинення поруки - то відсутні підстави для покладення на ОСОБА_2 солідарної відповідальності за неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року.

Таким чином, первісний позов АТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати за пред'явлення первісного позову підлягають відшкодуванню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» у розмірі 7611,75 грн. (том 1 а.с.2).

Судові витрати за пред'явлення зустрічного позову підлягають відшкодуванню з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 у розмірі 1102,40 грн. (том 1 а.с.79).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.215, 525, 526, 610, 612, 638, 1054 ЦК України, ч.1 ст.76, ч.1 та ч.2 ст.77, ч.1 ст.81, ст.110, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 08300, АДРЕСА_1) заборгованість за кредитним договором №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року (в системі обліку банку договір №1) заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 23254.22 дол. США та пені у розмірі 95.31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 08300, АДРЕСА_1) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) понесені судові витрати у розмірі 7611 грн. 75 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати додаткову угоду / договір про внесення змін №1 до договору поруки №69214 від 02 серпня 2005 року, укладену 27 березня 2009 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, недійсною

Визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки №11-5ВL/07-2005К від 02.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», такою, що припинена.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 08300, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2019 року.

Суддя В.В. Журавський