Ухвала

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-777/2007

провадження № 61-18195ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у складі судді Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Просила виділити їй в користування згідно схеми-плану будівельної експертизи від 06 липня 2007 року за варіантом № 2: приміщення 1-3 площею 3,1 кв. м, вартістю 1 617,00 грн; приміщення 1-4 площею 6,2 кв. м, вартістю 3 234,00 грн; приміщення 1-5 площею 14,9 кв. м, вартістю 6 624,00 грн, всього на суму 11 475,00 грн; прибудову літ. «А-1» вартістю 5 855,00 грн, погріб літ. «П Г-1» вартістю 563,00 грн, крильце літ. «Кр» вартістю 240,00 грн, всього 6 658,00 грн; 1/3 сараю літ. «Б-1» вартістю 1 166,00 грн, Ѕ частини огорожі «N-1,2» вартістю 852,00 грн, сарай літ. «Б-1» вартістю 237,00 грн, всього на суму 2 018,00 грн. Разом на суму 20 151,00 грн. Також просила надати в її володіння та користування Ѕ частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2008 року за варіантом № 2: земельну ділянку (S1) площею 230 кв. м. Також просила виділити в користування ОСОБА_2 : приміщення 1-6 площею 12,7 кв. м, вартістю 7 772,00 грн, приміщення 1-7 площею 18,7 кв. м вартістю 9 754,00 грн, всього 17 526,00 грн; 2/3 сараю «Б-1» вартістю 2 331,00 грн, вбиральні «У-1» вартістю 328,00 грн, Ѕ частини огорожі «N-1,2» вартістю 853,00 грн, всього 3 512,00 грн. Разом на суму 17 908,00 грн. та надати у володіння та користування ОСОБА_2 1/2 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2008 року за варіантом № 2: земельну ділянку (S2) площею 230 кв. м.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року, з урахуванням ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право власності на 1/2 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 виділивши їй в користування згідно схеми-плану будівельної експертизи від 06 липня 2007 року за варіантом № 2: приміщення 1-3 площею 3,1 кв. м, вартістю 1 617,00 грн; приміщення 1-4 площею 6,2 кв. м, вартістю 3 234,00 грн; приміщення 1-5 площею 14,9 кв. м, вартістю 6 624,00 грн, всього на суму 11 475,00 грн; прибудову літ. «А-1» вартістю 5 855,00 грн, погріб літ. «П Г-1» вартістю 563,00 грн, крильце літ. «Кр» вартістю 240,00 грн, всього 6 658,00 грн; 1/3 сараю літ. «Б-1» вартістю 1 166,00 грн, Ѕ частини огорожі «N-1,2» вартістю 852,00 грн, сарай літ. «Б-1» вартістю 237,00 грн, всього на суму 2 018,00 грн. Разом на суму 20 151,00 грн.

Визнано право власності на 1/2 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 виділивши їй в користування: приміщення 1-6 площею 12,7 кв. м, вартістю 7 772,00 грн, приміщення 1-7 площею 18,7 кв. м вартістю 9 754,00 грн, всього 17 526,00 грн; 2/3 сараю «Б-1» вартістю 2 331,00 грн, вбиральні «У-1» вартістю 328,00 грн, 1/2 частини огорожі «N-1,2» вартістю 853,00 грн, всього 3 512,00 грн. Разом на суму 17 908,00 грн.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Виділено ОСОБА_1 та надано в її володіння та користування 1/2 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2008 року за варіантом № 2: земельну ділянку (S1) площею 230 кв. м.

Виділено ОСОБА_2 та надано в її володіння та користування 1/2 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2008 року за варіантом № 2: земельну ділянку (S2) площею 230 кв. м.

ОСОБА_2 у вересні 2019 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на вищевказані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції. До апеляційної скарги додала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року, в якій просила визнати поважною причину пропуску строку для подання нею заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги на вказане рішення та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Заяву обґрунтовувала тим, що процесуальних документів (копії позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі, повідомлень про виклик до суду) вона не отримувала, участі у розгляді справи не брала та копії оскаржуваного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року не отримувала. Вказує, що у протоколі судового засідання вказано недостовірні дані щодо її присутності у суді, зокрема щодо участі у слуханні справи 16 серпня 2007 року та визнання нею позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а у рішенні суду неправомірно вказано про її ознайомлення з матеріалами справи і визнання позовних вимог повністю. Отже, вбачається прийняття суддею Білоусом М. В. завідомо неправосудного рішення та зловживання ним своїм службовим становищем при ухваленні оскаржуваного рішення. Наголошувала, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року було вручене їй 11 березня 2008 року.

ОСОБА_2 13 вересня 2019 року подано доповнення до вищевказаної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року та додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2008 року відмовлено.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року та додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2008 року повернуто заявникові.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у вищевказаній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені вище ухвали Чернігівського апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Ухвалою Верховного суду від 21 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 ухвали Чернігівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року, з підстав визначених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Водночас, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали у справі вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Згідно зі статтею 292 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України 2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ (частини перша та друга статті 73 ЦПК України 2004 року).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Строк оскарження рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року закінчився 26 серпня 2007 року, строк оскарження додаткового рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2008 року - 02 червня 2008 року. Отже, пропущений заявником строк на апеляційне оскарження становить більше 11 років.

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року, оскільки ОСОБА_2 була присутня під час проголошення оскаржуваного рішення та додаткового рішення, що підтверджується протоколами судових засідань від 16 серпня 2007 року та 23 травня 2008 року, тому поважні причини для поновлення строку відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не приймала участі у зазначених вище судових засіданнях, як наслідок не була присутня під час проголошення рішень суду першої інстанції є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими у справі апеляційним судом обставинами.

Крім того, посилаючись на те, що рішення Прилуцького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2007 року ОСОБА_2 отримала 11 березня 2008 року, заявником не надано логічного пояснення, що перешкоджало їй звернутись з апеляційною скаргою з дня вручення повного судового рішення.

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв у відповідності до норм частини другої статті 358 ЦПК України, та надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку з надвірними будівлями, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик