ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м.Суми

Справа №583/1783/18

Номер провадження 22-ц/816/1592/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року в складі судді Ковальової О.О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 21 грудня 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації,

в с т а н о в и в :

16.05.2018 року позивач звернулась до місцевого суду з позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.09.2012 року легковий автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску та автомобільний причеп визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30.10.2013 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області визначено ідеальні частки за позивачкою та відповідачем на вказаний автомобіль та автомобільний причеп по 1/2 частині за кожним.

Незважаючи на наявність у неї права спільної часткової власності на автомобіль та причеп, відповідач лише одноособово користується зазначеними транспортними засобами, а тому спільне користування з відповідачем ними неможливо і в добровільному порядку сплатити їй грошову компенсацію він також відмовляється. Позивач просила ухвалити рішення, яким, в порядку реального поділу спільного майна подружжя, зарахувати на користь відповідача компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_3, 2005 року випуску, припинити право власності відповідача на ці транспортні засоби та визнати за нею право власності на них.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено за їх безпідставністю.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 4 лютого 2019 року було виправлено описку в рішенні суду, а саме: в двадцять п'ятому абзаці мотивувальної частини рішення вірно вказати «позивач внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110308 державний знак 367-325 СА, 2004 року випуску та автомобільного причепу на депозитний рахунок суду».

4 лютого 2019 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області було ухвалене додаткове рішення, яким мотивувальну частину рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року у цивільній справі № 583/1783/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, після абзаца 18 доповнено таким змістом:

«Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта-автотоварознавця від 10.12.2018 року № 088 орієнтовна ринкова вартість автомобіля моделі ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_4 складає 30610.00 грн

За висновком експерта-автотоварознавця від 10.12.2018 року № 087 орієнтовна ринкова вартість причепу моделі ПФ-01 Фермер, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 3800.00 грн.

Судом враховано, що позивачка має посвідчення водія та внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільного причепу на депозитний рахунок суду /а.с. 35, 53/.

Однак, за висновком суду є неправомірним припинення права відповідача на частку у спільному з позивачкою майні лише за умови попереднього внесення позивачкою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, оскільки закон передбачає у такому випадку обов'язковою умовою згоду відповідача.

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3031,00 грн. на місяць /а.с. 32/, тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, крім іншого, керується принципами справедливості і співмірності захисту порушеного права.

На переконання суду, відповідач довів під час судового розгляду справи, що автомобіль потрібен йому для можливості відвідувати лікарню, місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту, де проживає, а й за його межами, приймати участь у політичному та культурному житті, доступі до правосуддя тощо.

Позивачкою заявлена вимога про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, а отже належним способом захисту порушеного, на думку позивачки, її права є стягнення компенсації на її користь за 1/2 частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман, а не примусова сплата відповідачеві компенсації за фактично вилучене майно за рішенням суду, без згоди останнього.»

Позивач з вказаним рішенням не погодилась і оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі заявниця просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову, посилаючись при цьому на його незаконність і необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що нею на депозитний рахунок місцевого суду унесено 11600 грн.00 коп. в якості компенсації за 1/2 частину транспортних засобів право на яке має відповідач у справі. Вартість 1/2 частини цих транспортних засобів визначено нею, виходячи з висновків автотоварознавчої експертизи. Відповідач не погодився із встановленою вартістю автомобіля, мотивуюче це тим, що така вартість була визначена ще у 2012 році, в той же час клопотання про призначення повторної експертизи ним не заявлялась. Висновками експерта товарознавця від 10.12.2018 року було встановлено, що вартість автомобіля становить 30610, а вартість причепу 3800 грн., а тому нею було додатково унесено на депозитний рахунок суду ще 5605 грн.00 коп. Вважає, що таким рішенням суду порушуються її законі права та інтереси як співвласника рухомого майна, оскільки вона неодноразово протягом п'яти років пропонувала відповідачу вирішити питання мирним шляхом та сплатити їй грошову компенсацію, але він категорично відмовлявся це робити, як і відмовлявся продати ці транспортні засоби та поділити кошти. Також вона звертає увагу на стан свого здоров'я і на те, що вона потребує постійного лікування та пересування до лікарень м.Суми і права на керування транспортними засобами вона має.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям неодноразово виникали спори з приводу права власності на спільно набуте майно подружжя та користування цим майном.

Так, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 1 червня 2012 року зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 автомобілем НОМЕР_5 та причіпом до нього ПФ-01 Ферман.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2012 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю з 7 березня 2007 року по 10 лютого 2008 року та з 13 травня 2008 року по 10 вересня 2011 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами розташований в АДРЕСА_1, легковий автомобіль НОМЕР_6 2004 року випуску та автомобільний причеп.

Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено ідеальні частки за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль НОМЕР_7, 2004 року випуску та автомобільний причеп по 1/2 частині за кожним. В задоволенні позовних вимог щодо реального виділення автомобіля НОМЕР_7, 2004 року випуску та автомобільного причепу відмовлено за необґрунтованістю вимог. Дане майно залишено у спільній частковій власності сторін у справі (а.с. 6-7).

Під час розгляду вищезазначеної цивільної справи було призначено та проведено судові експертизи щодо визначення вартості спірного майна і відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 15.10.2013 року № 20/165/2013 вартість автомобіля ЗАЗ 110308 на день оцінки становила 19566,00 грн., вартість причепу до автомобіля марки ПФ-01 Ферман - 3609,00 грн.

Автомобіль марки ЗАЗ 110308 державний номерний знак НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп перебувають у одноособовому користуванні ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями позивачки та не спростовується відповідачем.

Позивач під час розгляду даного позову внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110308 державний знак 367-325 СА, 2004 року випуску та автомобільного причепу у сумі 11600 грн.00 коп. на депозитний рахунок Охтирського міськрайонного суду Сумської області суду і дана обставина підтверджується оригіналом квитанції № 0.0..1 від 19 вересня 2018 року (а.с.35).

Вподальшому, у зв'язку із запереченнями відповідача проти визначення вартості автомобіля та причепу відповідно до висновків судових експертиз проведених у 2013 році, позивач самостійно звернулась із заявою до консультативно-експертного бюро «АВТОЕКСПЕРТ» про проведення автотоварознавчого дослідження спірного автомобіля та причепу і висновком експерта-автотоварознавця № 088 від 10 грудня 2018 року було встановлено, що орієнтовна ринкова вартість автомобіля НОМЕР_8 складає 30610 грн.00 коп. (а.с.55).

Також висновком експерта-автотоварознавця № 087 від 10 грудня 2018 року було встановлено, що орієнтовна ринкова вартість причепу моделі ПФ-01 Фермер державний реєстраційний номер НОМЕР_9 складає 3800 грн.00 коп. (а.с.56).

У зв'язку із збільшенням ринкової вартості спірного майна на час розгляду даної цивільної справи, позивачем було додатково унесено на депозитний рахунок місцевого суду грошові кошти у сумі 5605 грн.00 коп., що підтверджується оригіналом квитанції № 0.0..1 від 12 грудня 2018 року.

Крім того, позивачем було надано суду докази на підтвердження наявності у неї посвідчення водія , що надає їй право на керування категорією транспортних засобів до яких відноситься і спірний автомобіль, а також на підтвердження наявності у неї потреби у користуванні автомобілем нею було надано медичні документи про стан її здоров'я, які свідчать про необхідність відвідування нею лікарняних закладів, які знаходяться далеко за межами населеного пункту де вона мешкає (а.с.57-64).

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, виходив з того, що автомобіль та причеп є неподільними речами, а припинення спільної часткової власності на вказане майно завдасть шкоди інтересам відповідача, який є інвалідом ІІ групи.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 3, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

ОСОБА_3 не погодився на сплату компенсації за його частку в праві власності на автомобіль та причеп, однак зустрічні вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на автомобіль як на спільне майно подружжя не заявив та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

В той же час ОСОБА_1 вчинила всі передбачені ч. 4 ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України дії, а тому колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог в частині поділу автомобіля та причепу шляхом стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за належну йому частку в праві власності на це майно.

Крім того, колегія суддів вважає, що проведення розподілу спільно нажитого майна подружжя саме таким чином буде сприяти вирішенню між ними існуючого спору щодо користування цим майном, який не знаходить свого вирішення протягом шести років.

Так, з копії рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 пропонувала розподілити дане майно шляхом виділення його своєму колишньому чоловікові ОСОБА_3 та стягнення з нього на її користь грошової компенсації за 1/2 частку вартості цього майна, але ОСОБА_3 заперечував проти такого розподілу і зазначав, що він є інвалідом 2-ї групи, спірний автомобіль йому не потрібен і оскільки його майновий стан є незадовільним, то він позбавлений можливості сплатити позивачці грошову компенсацію. У зв'язку із цим позивачці було відмовлено в задоволенні реального розподілу цього рухомого майна.

Вподальшому, ОСОБА_1 зверталась до відповідача із позовом про усунення перешкод у користуванні автомобілем та причепом, оскільки незважаючи на те, що вона є співвласником цього майна відповідач одноособово користується ним і не надає їй можливості користуватись належним їй майном, але рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2015 року в задоволенні її вимог було відмовлено за їх безпідставністю.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що даний автомобіль необхідний йому для пересування у зв'язку із станом його здоров'я, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи та пояснень самого відповідача йому встановлена друга група інвалідності внаслідок тяжкої відкритої черепно-мозкової травми яка вплинула на його опорно-руховий апарат, а спірний автомобіль не обладнаний для пересування осіб з інвалідністю. Доказів на підтвердження того, що він має можливість безпечного керування саме спірним автомобілем ним суду надано не було.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач отримала посвідчення водія і має право на керування транспортними засобами, має незадовільний стан здоров'я, їй було проведене оперативне втручання і вона змушена проходити постійний медичний огляд у медичних закладах, які перебувають на великій відстані від місця її проживання, а тому вона має потребу у користуванні спірним автомобілем.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог позивача щодо реального поділу майна яке перебуває у спільній частковій власності колишнього подружжя порушує права та законні інтереси позивача на користування належним їй на праві власності майном і не сприяє вирішенню між сторонами довготривалого спору щодо користування ним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У зв'язку із скасування судового рішення, підлягають скасуванню і ухвала місцевого суду про виправлення описки у ньому та додаткове рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв'язку із тим, що відповідач є інвалідом 2-ї групи, а отже звільнений від сплати судового збору, тому необхідно компенсувати ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1861 грн 20 коп. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 3, 4; 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року, ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2019 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Провести розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп марки ПФ-01 Ферман.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме: автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман у сумі 17205 грн за рахунок грошових коштів, що перебувають на депозитному рахунку Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на автомобіль марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп марки ПФ-01 Ферман.

Компенсувати ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1861 грн 20 коп. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення виготовлене 25 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик