КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.О.,

секретар -Тютюнник О.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул та бездіяльності відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства культури України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 06 травня 2003 року її прийнято на роботу до Краснодонської районній централізованій бібліотечній системі на посаду прибиральниці Новосвітлівської (Сорочинської) районної бібліотеки (Луганської області) на підставі наказу № 27 від 05 травня 2003 року.

Перед початком бойових дій позивачу керівництвом бібліотеки було видано трудову книжку. Після початку бойових дій, 28 липня 2014 року позивач разом з батьками виїхала за межі Луганської області і до теперішнього часу не поверталась до свого місця проживання та роботи. Крім того, територія, де знаходиться населений пункт, в якому проживала позивач, є непідконтрольною органам державної влади України.

В подальшому, позивачу з телефонної розмови стало відомо, що її звільнено із займаної посади без її згоди та без відповідного повідомлення. Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує гарантоване Конституцією України право позивача на працю. При цьому, так як позивач була працевлаштована в державній установі, вважає, що відповідальність за звільнення останньої мають нести органи виконавчої влади України, оскільки не забезпечили переведення Краснодонської районної бібліотеки(Луганської області) на територію, підконтрольну органам державної влади України. Крім того, вважає, що на її користь також підлягає стягненню середній заробіток а час вимушено прогулу внаслідок незаконного звільнення.

На підставі викладеного, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд:

визнати наявність порушення приватного цивільного права позивача щодо незаконного звільнення з роботи в Краснодонській (Сорочинській) районній бібліотеці (Луганської області) без згоди працівника та без трудової книжки;

поновити позивача на роботі Краснодонській (Сорочинській) районній централізованій бібліотечній системі, Краснодонській (Сорочинській) районній бібліотеці (Луганської області) на посаді прибиральниці з повним відшкодуванням заборгованості по заробітній платі, що виникла через незаконне звільнення з роботи, що потягло вимушений прогул;

стягнути солідарно за рахунок Державного Бюджету України з Міністерства культури України, Міністерства фінансів України та з Державної казначейської служби України заборгованість по заробітній платі, що виникла внаслідок незаконного звільнення з роботи та виниклого вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2019 року сумі 141 697, 60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначає, що відповідачі не надали суду доказів щодо неналежності закладу, в якому буда працевлаштована ОСОБА_1 (Краснодонської районної бібліотеки) до переліку базової мережі закладів загальнодержавного рівня станом на липень 2014 року, а тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності бібліотеки у вказаному переліку ґрунтуються на припущеннях. Також посилається на те, що суд під час розгляду справи вийшов за межі позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача Міністерства культури України вказує, що Міністерство культури не є уповноваженим органом Краснодонської районної централізованої бібліотечної системи та Новосвітлівської центральної районної бібліотеки, де працювала позивач. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, тому їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Встановлено, що, відповідно до наказу № 27 від 05 травня 2003 року, ОСОБА_1 прийнято на посаду прибиральниці Новосвітлівської центральної районної бібліотеки Краснодонської районної централізованої бібліотечної системи. (запис № 17 в Трудовій книжці позивача).

Позивач вказує, що у зв`язку з початком бойових дій 28 липня 2014 залишила своє місце проживання та роботи - смт. Новосвітлівку Луганської області до цього часу не поверталась туди. Про своє звільнення дізналась від колишніх колег, які проживають на непідконтрольній державним органам України території.

Таке звільнення позивач вважає незаконним та таким, що порушує її конституційні права. Крім того, оскільки позивач була працевлаштована в державній установі, вважає, що відповідальність за звільнення останньої мають нести органи виконавчої влади України, оскільки не забезпечили переведення Краснодонської районної бібліотеки (Луганської області) на територію, підконтрольну органам державної влади України.

Судом першої інстанції встановлено, що в базовій мережі закладів культури загальнодержавного рівня та Переліку закладів культури базової мережі загальнодержавного рівня, затвердженого наказом № 450 від 17 червня 2016 року Міністерством культури України, Краснодонська районна централізована бібліотечна система та Новосвітлівська центральна районна бібліотека, де працювала позивач, відсутня.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази того, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачами.

Крім цього, як вбачається із Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 12 вересня 2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з третього кварталу 2014 року по перший квартал 2018 року, починаючи 13.10.2015, отримувала дохід, з якого вираховувався податок, в: ТОВ «ЖЕК - СОСНОВИЙ БІР», З 2016 р. по 2018 р. - ОСББ «ОЛЕВСЬКА-5 СОСНОВИЙ БІР» (лист від 13.09.2018 № 16505/5/99-99-08-02-02-16).

Відповідно до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно позивача за період з 01.07.2014 по 01.02.2018, позивачу нараховувалась заробітна плата Відділом культури Краснодонської районної державної адміністрації (з 01.07.2014 по 31.07.2014), ОСББ «Олевська-5 Сосновий бір» - з 01.12.2016 по 31.01.2018, ТОВ «ЖЕК - Сосновий бір» - з 13.10.2015 по 31.08.2016.

Як вбачається з наданих відповідей, позивач не отримувала заробітну плату, нараховану відповідачами, що свідчить про відсутність трудових відносин між сторонами.

Крім того, запис про звільнення позивача в Трудовій книжниці із вказаного закладу відсутній, наказ про звільнення позивача також до матеріалів справи не надано, у зв`язку з суд позбавлений можливості встановити дату звільнення та підставу звільнення позивача із займаної посади.

Положеннями ч. 6 ст. 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП, України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями п. 18 Постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів», від 06.11.1992, № 9, передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, позивачем не надано до матеріалів справи доказів того, що останню було звільнено із займаної посади, при цьому, звільнено з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, як не надано доказів і того, що позивач працювала у відповідачів.

Оскільки судом не встановлено порушення відповідачами прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже, в силу вимог ст. 78 ЦПК України, позивачем на підтвердження своїх вимог, не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості відповідачів перед позивачем як по заробітній платі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Твердження апелянта щодо неналежності закладу, в якому буда працевлаштована ОСОБА_1 (Краснодонської районної бібліотеки) до переліку базової мережі закладів загальнодержавного рівня станом на липень 2014 року оцінюються колегією суддів критично, оскільки обов`язок доведення наявності між сторонами справи трудових правовідносин є обов`язком позивача. Більше того, як вбачається з інформації Пенсійого Фонду України, у липні 2014 року позивачу нараховувалась заробітна плата Відділом культури Краснодонської районної державної адміністрації.

Посилання апелянта на вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог є безпідставними та не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 29 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді