Справа № 226/2909/19

Провадження № 2/226/854/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 23.05.2005 року по 01.11.2014 року та з 12.03.2018 року по 11.01.2019 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», працював прохідником підземним. 11.01.2019 року його було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. Під час трудової діяльності він підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, шуму, пилу, що перевищує встановлені норми, та в нього погіршилося здоров`я. Наслідком важкої праці, запиленості та впливу шуму стало хронічний бронхіт Іст., в фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радікулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженим статико-динамічним порушенням та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легким ступенем пониження слуху ІІ ст. - захворювання професійні встановлені вперше в клініці профзахворювань. З 2016 року він лікувався амбулаторно та стаціонарно, методами самолікування та народної медицини, він був на оглядах у профпатолога, терапевта, невролога, отоларинголога, йому рекомендоване санаторно-курортне лікування у професійних санаторіях, курси загальнозміцнювальної, відновлювальної та протирецедивної терапії. 12.09.2019 року МСЕК йому було встановлена безстроково втрата професійної працездатності за сукупністю 65 відсотків, з яких 35 відсотків радікулопатія, 20 відсотків хронічний бронхіт, 10 відсотків приглуховатість та встановлена третя група інвалідності. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Він відчуває постійні больові відчуття. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеною калікою. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, пофарбувати, відремонтувати побутові предмети, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 59000 грн.

Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позовна заява не містить доказів фіксації порушень з боку відповідача технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню профзахворювання, тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку з профзахворюванням вони не вчиняли. Крім того, працевлаштовуючись вдруге до відповідача у березні 2018 року, позивач вже мав захворювання, таким чином він навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшення шкоди для свого здоров`я. Статтею 14 закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку та здоров`я, а також про безпеку та здоров я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту, проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Вважає, що позивачем не доведено неправомірність їх поведінки, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, не доведено склад правопорушення в їх діях, наявність вини у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Крім того, позовна заява не містить жодних відомостей про встановлення інвалідності позивачу тобто стійких функціональних порушень в організмі, що призвели до вираженого обмеження життєдіяльності позивача, лікарями встановлено не було. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» у період з 23.05.2005 року по 01.11.2014 року та з 12.03.2018 року по 11.01.2019 року та працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с. 8-11).

Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 18.06.2019 року та актом від 08.07.2019 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна поперово-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІст.) В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював більше 23 років, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ТОВ «Краснолиманське» (а.с.12-13, 37).

12.09.2019 року МСЕК позивачу первинно було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (із яких: 35% - хронічна поперекова радікулопатія, 20% - хронічний бронхіт, 10% - хронічна приглухуватість) та 3 група інвалідності безстроково. Йому рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санітарно-курортне лікування, спостереження у невролога, терапевта, ЛОРа (а.с. 14).

Позивач у зв`язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 16-36).

Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з професійними захворюваннями, внаслідок яких його визнано інвалідом 3 групи та встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров`я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 59000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 35000 гривень.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 455,83 грн. (35000грн. х 768,40грн. : 59000 грн. = 455,83грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 315-317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 85310, м.Родинське Донецької області, , про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Краснолиманське» на користь держави судовий збір у сумі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24.10.2019 року.

Суддя О.А. Рибкін