ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2583/19 Справа № 204/4951/17 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС», ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про зобов'язання виплати страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про зобов'язання виплати страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позов мотивований тим, що 07 березня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль Тойота Авенсіс, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Цей факт підтверджується рапортами поліцейських м. Дніпро. Винуватцем ДТП добровільно визнав себе ОСОБА_1, водії автомобіля Хюндай Туксон, держ. номер НОМЕР_2. Даний автомобіль застрахований ПрАТ «Страхова група «ТАС» за договором добровільного страхування наземного транспорту АЕ/8698085 від 08.08.2017р. Водії транспортних засобів - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скористалися своїм правом складання европротоколу та від оформлення ДТП поліцейськими відмовились у відповідності до п. 2.11 ПДР України, оскільки обидва транспортних засоби були застраховані, постраждалих внаслідок ДТП не було, винним в скоєнні ДТП добровільно визнав себе ОСОБА_1 в присутності поліцейських, та обидва водія пройшли перевірку на пристрої Драгер та були тверезими. Позивач, як власник автомобіля Тойота Авенсіс за власні кошти зробив оцінку матеріальної шкоди завданої його автомобілю, яка склала 75 581,59 грн. Вартість експертизи склала 1 000,00 грн.

На виконання умов зазначеного Договору, було письмово повідомлено Страховика про настання страхового випадку, а 30 квітня 2017 року позивачем було отримано від Страховика лист від 28 квітня 2017р., де йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з приводу висновків якогось підприємства. Позивач звернувся до Страховика з листом про вирішення питання про сплату страхового відшкодування у досудовому порядку, однак відповіді так і не отримав. Зазначив, що страховиком допущено порушення вимог ст. 20 ЗУ «Про страхування». Зауважив, що жодної із причин відмови у виплаті страхового відшкодування, зазначених у ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у Страховика не має. Крім того, зазначено, що крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу була заподіяна моральна шкода. Враховуючи глибину емоційних переживань у зв'язку з ДТП і вагу завданої душевної травми, ґрунтуючись на положеннях ст. 23 ЦК України та на принципах розумності та справедливості, моральну шкоду, завдану позивачу, він оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 76 581,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а всього - 86 581,59 грн..

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 25 581, 59 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 000,00 грн.. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ПрАТ «Страхова група ТАС» безпідставно відмовив позивачу у виплаті на його користь страхового відшкодування, у зв'язку з чим повинен нести відповідальність передбачену законом, а тому позовні вимоги пред'явлені позивачем до страхової компанії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, судом першої інстанції вказано, що чинним законодавством не передбачено підстав для солідарної відповідальності страховика та особи, яка завдала шкоду, а тому кожен з відповідачів повинен нести відповідальність у відповідному розмірі, передбаченому законом - Страховик - в межах лімітів відповідальності встановлених законом, а особа винна за спричинену шкоду у порядку визначеному ст. 1194 ЦК України (в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у випадку недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення на його користь моральної шкоди, - суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності таких вимог.

В апеляційній скарзі приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просило вказане рішення суду скасувати в частині стягнення із страхової компанії матеріальної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. та судового збору 500,00 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано жодного доказу, що спростовує Висновок транспортно-трасологічного дослідження від 24 квітня 2017 року. При цьому, апелянт зазначає, що показання свідка ОСОБА_4 він ставить під сумнів, оскільки в Європротоколі не зазначено жодного свідка даної дорожньо-транспортної пригоди, в рапорті поліції також не зазначено ОСОБА_4 як свідка.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Висновком експерта встановлено, що дії водія автомобіля ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній події з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Тобто, зазначений факт свідчить про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини, саме водія автомобіля позивача, в зв'язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що не мають жодного законного підґрунтя та є безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_1, 2012 року випуску, червоного кольору, тип - легковий-седан-В, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3

07 березня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, що визнається сторонами, а також підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, письмовими поясненнями водія ОСОБА_3 від 07 березня 2017 року та ОСОБА_1 від 07 березня 2017 року, рапортами інспекторів роти №№ 1, 6 батальйону № 1 УПП в м. Дніпрі від 07 березня 2017 року.

Встановлено, що водії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп'яніння не перебували.

Також встановлено, що обидва транспортні засоби - Toyota Avensis та Hyunday Tucson на час скоєння ДТП у розумінні ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року були забезпеченими, тобто їх володільці застрахували свою цивільно-правову відповідальність. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyunday Tucson, яким керував ОСОБА_1, на час скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група ТАС», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8698085, з терміном дії з 08.08.2016 року по 07.08.2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Водії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовились від оформлення працівниками поліції дорожньо-транспортної пригоди, вирішивши скористатись правом складання «Європротоколу», у зв'язку з чим було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обом транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження.

З казаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що винним у ДТП себе визнав водій автомобіля Hyunday Tucson - ОСОБА_1.

У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою позивач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 для проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої автомобілю Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

14 березня 2017 року спеціалістом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, в присутності позивача ОСОБА_2, було складено протокол огляду автомобіля Toyota Avensis, у якому були зафіксовані механічні пошкодження даного автомобіля, отримані 07 березня 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної приходи.

20 березня 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було складено Звіт № 20/03/17 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Toyota Avensis, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику вищевказаного легкового автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 75 581,59 грн..

09.03.2017 року відповідач ОСОБА_1 подав страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № 02642/05/2017/53, що підтверджується відомостями страхового акту №9765В/05/2017, затвердженого 27.04.2017 року.

21 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив відшкодувати витрати, пов'язані з пошкодженням його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 07 березня 2017 року з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем Hyunday Tucson.

Листом № Г1400/1974 від 28 квітня 2017 року Приватним акціонерним товариством «Страхова група ТАС» позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі з підстав того, що вказана подія не може бути визнана страховою, оскільки в заяві про страхову подію страхувальником та потерпілим надані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які суперечать висновку судового експерта ТОВ «Українсько-німецького підприємства «ДЕКРА Експерт», проведеному на запит Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» для з'ясування вірогідності настання зазначених у поясненнях водіїв обставин справи.

19 травня 2017 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» з Листом, в якому просив відповідача переглянути рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Листом вих. № 1400/2239 від 23 червня 2017 року страхова компанія повторно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, та вказала, що правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні.

У зв'язку з відмовою Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування, останній просив звернувся до суду з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» та ОСОБА_1 про зобов'язання виплати страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності позовних вимог та підтвердження належними доказами розміру заподіяних позивачу матеріальних збитків, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальних збитків внаслідок ДТП. При цьому, судом було відмовлено у солідарному стягненні матеріальної шкоди, оскільки чинним законодавством не передбачено підстав для солідарної відповідальності страховика та особи, яка завдала шкоду, а тому кожен з відповідачів повинен нести відповідальність у відповідному розмірі, передбаченому законом - Страховик - в межах лімітів відповідальності встановлених законом, а особа винна за спричинену шкоду в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у випадку недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення на його користь моральної шкоди, - суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності цих вимог.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

У пункті 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року № 698 затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення на його користь з відповідачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, судом вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки такі вимоги дійсно є необґрунтованими та недоведеними.

Доводи страхової компанії про те, що позивачем не надано жодного доказу, що спростовує Висновок транспортно-трасологічного дослідження від 24 квітня 2017 року а також те, що показання свідка ОСОБА_4 він ставить під сумнів, оскільки в Європротоколі не зазначено жодного свідка даної дорожньо-транспортної пригоди, в рапорті поліції також не зазначено ОСОБА_4 як свідка, - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що Висновком експерта встановлено, що дії водія автомобіля ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній події з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що свідчить про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини, саме водія автомобіля позивача, - спростовується матеріалами справи, а саме: повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якому зазначено, що він визнає свою провину та яке власноруч ним підписане. Крім того, доказів на спростування даного факту відповідачем не надано.

Інші твердження апелянтів колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, колегією суддів не встановлено, а тому рішення суду як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційних скарг без задоволення, сплачений апелянтами судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС», ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко