Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 469/347/16-ц

провадження № 61-31476 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави,

відповідачі: Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Серебрякова Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_1 , треті особи: державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське лісомисливське господарство»), ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпоряджень районної державної адміністрації, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2015 року прокуратурою встановлено порушення прав держави на землю, а саме: розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 липня 2007 року № 715 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу земельну ділянку площею 0,8936 га, з них 0,6198 га лісів та інших лісових земель та 0,2738 га відкритих заболочених земель, за межами населеного пункту у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. 19 липня 2007 року на підставі зазначеного розпорядження районної державної адміністрації між останньою та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки № 1677.

На підставі розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 04 лютого 2010 року № 85 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 лютого 2010 року № 107 ОСОБА_1 придбав з розстрочкою платежу терміном на 3 роки земельну ділянку рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу площею 0,8936 га, яка знаходилась в його користуванні, що розташована за адресою: зона АДРЕСА_1 за межами населеного пункту у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. 01 червня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

22 серпня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу № 457 ОСОБА_1 відчужено ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку площею 0,8936 га та розташовану на ній нежитлову будівлю загальною площею 13,2 кв. м, яка належала ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 квітня 2009 року. 05 листопада 2012 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 983271.

Прокурор вважав, що вищезазначені розпорядження районної державної адміністрації прийняті з порушенням положень ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду державної власності та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», унаслідок чого повноваження щодо її вилучення та передачі у власність й користування для нелісогосподарських цілей належать обласній державній адміністрації. Передача спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 проведена без попереднього її вилучення у ДП «Очаківське лісомисливське господарство». Проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки затверджено за відсутності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації. Крім того, надання у довгострокове користування земельних ділянок лісогосподарського призначення для будівництва (розміщення кемпінгу) та розміщення нерухомості, не пов`язаних з веденням лісового господарства, законодавством не передбачено. Спірна земельна ділянка розміщена у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та її продаж у приватну власність законодавством не передбачено.

З урахуванням викладеного керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави просив суд визнати недійсними: розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 липня 2007 року № 715 щодо затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду спірної земельної ділянки; договору оренди спірної земельної ділянки від 19 липня 2007 року, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 04 лютого 2010 року № 85 про продаж ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Крім того, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 05 лютого 2010 року № 107, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 01 червня 2010 року серії ЯИ № 159394 виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2017 року у складі судді Гапоненко Н. О. у задоволенні позову керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах державивідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка розміщена на території, яка обліковувалась як землі лісового фонду, перебуває у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», і у встановленому законом порядку не була вилучена з його користування. Крім того, оскаржувані розпорядження районної державної адміністраціїприйняті всупереч забороні, встановленої ЗК України у частині заборони передачі у приватну власність землі лісогосподарського призначення та землі водного фонду.

Прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення законодавства, допущені при прийнятті оскаржуваних розпоряджень районної державної адміністрації, перебіг строку позовної давності починається від дати направлення прокурору усіх спірних розпоряджень Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, які стосуються передачі земельної ділянки в оренду та у власність ОСОБА_1 . Таким чином, прокурором пропущена позовна давність, про застосуванні якої заявлено ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року апеляційна скарга першого заступника прокурора Миколаївської області задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 липня 2007 року № 715 щодо затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду, на 49 років, для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу, земельної ділянки площею 0,8936 га у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Визнано недійсним, укладений 19 липня 2007 року між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської областіта ОСОБА_1 договір оренди цієї земельної ділянки. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 04 лютого 2010 року № 85 про продаж ОСОБА_1 з розстрочкою платежу терміном на три роки земельної ділянки площею 0,8936 га рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу, яка знаходилася у його користуванні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 05 лютого 2010 року земельної ділянки площею 0,8936 га з кадастровим номером :09:000:0376. Визнано недійсним виданий на ім`я ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку від 01 червня 2010 року серії ЯИ № 159394. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що право на розпорядження спірною земельною ділянкою належить до компетенції держави в особі Миколаївської місцевої державної адміністрації, яка рішень про попереднє вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Очаківське лісомисливське господарство» не приймала. Висновок державної експертизи проекту землеустрою земельної ділянки лісогосподарського призначення містить зауваження щодо наявних недоліків та повернутий на доопрацювання, а даних про їх усунення та надання суб`єктом державної експертизи позитивних висновків матеріали справи не містять, що суперечить положенням статті 9 та частини четвертої статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Таким чином, розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 липня 2007 року № 715 щодо затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 0,8936 га. прийняте з порушенням положень ЗК України.

Спірна земельна ділянка розміщена у прибережній захисній смузі, а тому передача таких земель у приватну власність та для потреб, не визначених у частині четвертій статті 59 ЗК України, заборонена, а, отже, розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 04 лютого 2010 року № 85 про продаж ОСОБА_1 з розстрочкою платежу терміном на три роки земельної ділянки площею 0,8936 га рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу, яка знаходилася у його користуванні прийнято з порушенням вимог закону. Унаслідок вищевказаних обставин, також недійсними є спірні договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1

Прокурором строк позовної давності не пропущено, оскільки державний контроль за використанням та охороною земель здійснювала Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні органи, а саме Державна інспекція сільського господарства в Миколаївській області. За повідомленням цих органів влади до них не надходили копії розпоряджень Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області як про передачу спірної земельної ділянки в оренду так і у власність ОСОБА_1 та укладення з ним договору купівлі-продажу. Про порушення земельного, лісового та водного законодавства при передачі спірної земельної ділянки прокурор дізнався у березні 2015 року після перевірки, проведеної у зв`язку з порушенням кримінального провадження за фактом зловживання службовими особами ДП «Очаківське лісомисливське господарство» своїм службовим становищем, унаслідок чого допущено неправомірне зменшення площі земель державного лісового фонду на території урочищ «Коблеве» та «Рибаківка».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Державна інспекція сільського господарства України не реалізувала надані їй повноваження та не вжила усіх можливих заходів для виявлення порушень при виділенні спірної земельної ділянки у приватну власність. Прокуратурі було відомо про прийняття районною державною адміністрацією спірних розпоряджень, у прокурора були повноваження для здійснення відповідної перевірки для встановлення обставин додержання відповідачами положень ЗК України при виділенні спірної земельною ділянки. З позовом до суду прокурор звернувся у квітні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доводи особи, яка подала заперечення

У серпні 2017 року перший заступник прокурора Миколаївської області подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Прокурором строк позовної давності не пропущено, оскільки про порушення положень ЗК України він дізнався лише у березні 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 469/347/16-ц з Березанського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт ґ частини другої статті 84 ЗУ України).

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 58 ЗК України, статті 4 Водного Кодексу України (далі - ВК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. До таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до статей 60 ЗК України та 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (статті 1, 88, 89 ВК України).

З метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду статтею 84 ЗК України заборонено передавати їх у приватну власність.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що розпорядження спірною земельною ділянкою належить до компетенції держави в особі Миколаївської місцевої державної адміністрації, яка рішень про попереднє вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Очаківське лісомисливське господарство» не приймала.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскаржувані розпорядження районної державної адміністрації прийняті всупереч забороні, встановленої вищезазначеними положеннями закону у частині заборони передачі у приватну власність землі лісогосподарського призначення та землі водного фонду. Крім того, висновок державної експертизи проекту землеустрою земельної ділянки лісогосподарського призначення містить зауваження щодо наявних недоліків та повернутий на доопрацювання, а інформація про їх усунення та надання суб`єктом державної експертизи позитивних висновків відсутня, що суперечить положенням статті 9 та частини четвертої статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах: від 23 травня 2018 року у справі № 469/1291/16-ц (провадження № 61-6852 св 18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 469/777/16-ц (провадження № 61-16739 св 18).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що строк позовної давності прокурором не пропущено, так як державний контроль за використанням та охороною земель здійснювала Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні органи, а саме Державна інспекція сільського господарства в Миколаївській області. За повідомленням цих органів влади до них не надходили копії спірних розпоряджень Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області як про передачу спірної земельної ділянки в оренду так і у власність ОСОБА_1 та укладення з ним договору купівлі-продажу.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що прокурор дізнався про порушення земельного, лісового та водного законодавства при передачі спірної земельної ділянки лише у березні 2015 року після відповідної перевірки, проведеної у зв`язку з порушенням кримінального провадження за фактом зловживання службовими особами ДП «Очаківське лісомисливське господарство» своїм службовим становищем, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

До таких правових висновків щодо застосування у подібних правовідносинах позовної давності дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183 цс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460 цс 18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник