Справа № 185/7540/18
Провадження № 2/185/816/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Шчекіч І.В., представника третіх осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання їх спільних дітей разом з ним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що під час перебування з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 27.09.2011, у них народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дітей ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_4, у неприватизованій квартирі та має великі борги по оплаті за комунальні послуги. Діти разом з батьком зареєстровані за адресою місця проживання батька: АДРЕСА_5, де їм створені усі умови для проживання. З вересня 2017 року ОСОБА_6 переїхав жити до позивача, а згодом й ОСОБА_5. У позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не працює, вихованням дітей не займається, перебуває в стані вагітності від іншого чоловіка, не має часу приділяти увагу дітям, які знаходяться на утриманні позивача та бажають проживати разом з батьком. Висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 20.08.2018 встановлено, що діти проживають з позивачем в будинку, який належить останньому. Також у висновку зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. Позивач зазначає, що має постійне місце роботи, стабільну заробітну плату та позитивно характеризується, не вживає спиртних напоїв та займається вихованням дітей, контролює їх поведінку та приділяє належну увагу, на обліку у нарколога або психолога не перебуває та за станом здоров'я здатний виховувати дітей. Також зазначив, що йому допомагають у догляді за дітьми його батьки, які мають таку можливість.

Представник відповідача - адвокат Шчекіч І.В. надала суду відзив на позов ОСОБА_1 в якому просила відмовити у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей разом з батьком. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу з позивачем, діти проживали разом з нею. Через деякий час у неї з'явився інший чоловік та вона завагітніла. Оскільки стосунки між дітьми та її новим чоловіком погіршилися, діти вирішили піти жити до батька. Надаючи перевагу дітям відповідач розірвала свої стосунки з новим чоловіком і діти повернулися проживати до неї. Відповідач є працевлаштованою, працює кухарем у Західно-Донбаському професійному ліцеї, проте, на момент написання відзиву, знаходиться у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами. Через те, що діти проживають з відповідачем, а позивач добровільно не надає матеріальну допомогу, відповідач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, яка була задоволена та 13 серпня 2018 року було видано судових наказ про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача у розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів. Відповідач вважає, що таким своїм позовом позивач фактично намагається уникнути обов'язку утримувати дітей, тобто сплачувати аліменти, оскільки тривалий час їх не сплачує навіть після її звернення до ДВС. З висновком органу опіки та піклування від 20.08.2018 відповідач не згодна, оскільки не було враховано думки дітей та їх бажання проживати з матір'ю та їх прихильність до матері. Також вважає, що комісія безпідставно враховувала факт її вагітності третьою дитиною, як негативний фактор для визначення місця проживання дітей разом з нею. Крім того, вважає, що комісією не було прийнято до уваги той факт, що у позивача було відключено газопостачання, що створює неналежні умови для проживання дітей. Щодо умов проживання разом з нею, то вона зазначає, що в квартирі створені усі умови для проживання дітей. Відповідач не погоджується з наданими школою довідками. До відзиву додала довідку, з якої вбачається, що відповідач отримує допомогу, як малозабезпечена сім'я з вересня 2018 року. Також відповідач зазначає, що отримує матеріальну допомогу від свого батька ОСОБА_7 Посилаючись на те, що вона має постійне місце роботи, її батько надає їй матеріальну допомогу, вона створила всі необхідні умови для належного проживання, виховання та розвитку дітей, стверджуючи, що діти більше прихильні до неї, а позивач байдуже ставиться до дітей, у нього невідповідні умови для проживання дітей та він усунувся від їх матеріального забезпечення, вважає, що слід відмовити у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання спільних дітей разом з нею. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з червня 2018 року діти фактично проживають з нею, їм створені усі умови для проживання, розвитку та виховання. У своєму зустрічному позові зазначила ті ж відомості, що і у відзиві на первісний позов. Зазначає, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не буде відповідати дійсним інтересам дітей, які бажають проживати з матір'ю. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2011 року за ОСОБА_5 визнано право користування квартирою: АДРЕСА_4. Проте, враховуючи те, що у ОСОБА_5 народилася третя дитина, та з метою покращення умов проживання, ОСОБА_5 орендувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка має значно кращі умови, ніж квартира за адресою по АДРЕСА_4. Фактично ОСОБА_5 та діти проживають за новою адресою АДРЕСА_2. У своїй уточненій зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що стосунки між дітьми та батьком негативні, їжу їм готувала бабуся, батько бив та ображав сина через неслухняність. Враховуючи зазначене, та те, що діти бажають проживати з матір'ю, просить суд визначити місце проживання дітей разом з нею.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, наполягав на його задоволенні та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Вважає, що дітям буде краще проживати разом з ним, оскільки він може створити для них кращі умови та надати краще майбутнє.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Представник ОСОБА_5 - адвокат Шчекіч І.В. заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та просила задовольнити позов ОСОБА_5 з підстав зазначених у відзиві, зустрічному позові та виходячи з інтересів дітей.

Представник третіх осіб просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та задовольнити позов ОСОБА_5, визначивши місце проживання дітей разом з матір'ю, що буде відповідати інтересам дітей та новому висновку органу опіки та піклування.

Вислухавши сторони, їх представників та учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року було розірвано шлюб між сторонами, укладений 15 липня 2006 року (а.с. 6).

Неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дітьми сторін, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.7,8).

Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради у своєму висновку від 20 серпня 2018 року зазначив, що вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. З цього висновку вбачається, що умови проживання за місцем проживання батька є задовільними. Також заначено, що мати дітей заперечувала проти проживання дітей разом з батьком. З її пояснень встановлено, що ОСОБА_6 з вересня 2017 року, а ОСОБА_5 з квітня 2018 року, проживали з батьком, проте, з червня 2018 року діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_5, яка там характеризується позитивно.

З наданих позивачем ОСОБА_1 довідки та характеристики з місця роботи та місця проживання вбачається, що останній позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, отримує заробітну плату, яка значно перевищує прожитковий мінімум. Також позивачем надані довідки від лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, з яких вбачається, що останній у них на обліку не знаходиться.

Крім того, позивачем надані суду довідки видані Павлоградською ЗОШ №12, з яких вбачається, що станом на листопад 2017 та травень 2018 року мати дітей ОСОБА_5 у виховному процесі дітей участі не приймає, шкільні заходи та батьківські збори не відвідує.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.100). З листів ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» від 7 та 10 грудня 2018 року вбачається, що за адресою місця проживання ОСОБА_1 20 червня 2018 року було припинено газопостачання та станом на 7 грудня 2018 року обліковується заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 1383,72грн (а.с.156, 157).

З копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що остання працює кухарем у Західно-Донбаському професійному ліцеї з червня 2018 року. ОСОБА_5 позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, що підтверджується наданими характеристиками.

З довідки Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 19.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на обліку та отримує допомогу як малозабезпечена сім'я з вересня 2018 року.

З характеристики на ОСОБА_5 вбачається, що дівчинка проживає разом з матір'ю та меншим братом; мати відповідально ставиться до виховання та навчання дитини; дома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, підтримує постійний зв'язок з школою та класним керівником, відвідує батьківські збори (а.с.55).

З характеристики на сім'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 23.10.2018 року вбачається, що для дітей створені необхідні умови, до школи діти ходять доглянуті, мають необхідне навчальне приладдя, мати відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дітей у навчанні, постійно підтримує зв'язок з класними керівниками (а.с. 56).

ОСОБА_5 разом з дітьми проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору оренди квартири від 13.11.2018 та актом про проживання від 13.11.2018 (а.с.121-124). Договору оренди укладений на 36 місяців для проживання ОСОБА_5 та її дітей.

З довідки Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції вбачається, що станом на 13.11.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 10121 грн. (а.с. 129).

З листа Павлоградської ЗОШ №12 від 16.11.2018 щодо переведення дітей до іншої школи вбачається, що ОСОБА_5 зверталася до школи з проханням надати документи для переведення дітей до іншої школи; між батьками існує спір щодо місця навчання дітей; з ОСОБА_1 неодноразово проводилися профілактично-роз'яснювальні бесіди, але батько категорично відмовився надати заяву-дозвіл на переведення дітей до іншого освітнього закладу.

Свідок ОСОБА_8, яка є директором Павлоградської загальноосвітньої школи №12, де навчаються діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суду пояснила, що знає про ситуацію, яка склалась із цими дітьми; ці діти навчаються у 6 та 3 класах відповідно; був період, коли вони навчались у школі №4; зі слів сторін їй відомо, що вони у 2017 році домовились, що ОСОБА_6 буде жити з батьком, а ОСОБА_5 з матір'ю, оскільки матір зазначила, що у ОСОБА_6 були складнощі з успішністю у навчанні; десь з квітня 2018 року дочка почала жити у батька; влітку 2018 року мати дітей їй телефоном сказала, що діти вже живуть разом з нею та виявила бажання перевести дітей до іншої школи, яка ближче до неї; батько заперечував проти переведення дітей до іншої школи, не зважаючи на те, що діти вимушені їздити до школи громадським транспортом, що негативно впливає на дітей; з вересня 2018 року вихованням дітей займається мати, систематично цікавиться успіхами дітей у школі, телефонує класному керівнику, приходить до школи на батьківські збори; зі слів дітей їй відомо, що їм краще з матір'ю або з бабусею (матір'ю позивача). Свідок суду пояснила, що останнім часом діти стали більш спокійні. Зі слів дітей їй відомо, що батько їх бив. Діти їй казали, що хочуть бути з матір'ю. На думку свідка дітям буде краще проживати разом з матір'ю.

Свідок ОСОБА_9, вчитель початкових класів ЗОШ №12, класний керівник ОСОБА_6, суду пояснила, що їй відома ситуація, яка склалася у сім'ї дітей. Враховуючи, що ОСОБА_6 проживає далеко від школи, це негативно впливає на його стан. Свідок зазначила, що зараз діти проживають у матері, яка турбується про них. На її думку дітям краще бути разом з матір'ю, оскільки зараз діти більш щасливі, ніж коли жили з батьком. Зі слів ОСОБА_6 йому більш затишно у матері. Батьківські збори відвідує тільки матір. ОСОБА_10 був більш агресивним, ніж зараз, коли він живе у матері. Вважає, що ОСОБА_10 краще бути разом з матір'ю.

Свідок ОСОБА_11, вчитель, психолог у ЗОШ №12, класний керівник ОСОБА_5, суду пояснила, що їй відома ситуація, яка склалася у сім'ї дітей. Зазначила, що за останній час успіхи ОСОБА_5 у навчанні покращилися. До літа 2018 року спілкувалася з батьком, оскільки діти були у нього, з вересня 2018 року - з матір'ю, оскільки діти проживають з нею. Вважає, що дітям краще проживати разом з матір'ю. Крім того, дітей слід перевести до школи, яка ближче до місця проживання матері, оскільки діти їздять до школи на автобусі, що негативно на них впливає. Анастасія з вересня 2018 року стала спокійніше, охайніше. Зі слів ОСОБА_5 - їй краще з матір'ю. Свідок пояснила, що за психолого-емоційним станом зрозуміла, що дітям краще з матір'ю. Вважає, що матеріальне становище батьків не повинно мати переважний вплив для визначення місця проживання дітей.

Свідок ОСОБА_12, бабуся дітей та мати ОСОБА_1, суду пояснила, що діти приходять до неї з дідом на вихідні та канікули. Коли ОСОБА_1 на роботі, діти завжди можуть у них поїсти. Раніше мати не цікавилася дітьми. Зазвичай діти після школи приходять до неї, а потім їдуть до дому до батька. Вважає, що разом з батьком у дітей буде більше можливостей, наприклад, поїхати на море влітку. Коли діти жили з батьком, він наймав їм репетитора. Вважає, що матері буде важко з трьома дітьми, тому краще визначити місце проживання дітей разом з батьком.

Свідок ОСОБА_7, батько ОСОБА_5, суду пояснив, що він допомагає фінансово ОСОБА_5. Також допомагає у побуті. Пояснив, що зараз ОСОБА_5 проживає з дітьми в орендованій квартирі, яка належить жінці, з якою він зараз проживає в квартирі, де раніше проживала ОСОБА_5 Вони так зробили, щоб покращити умови проживання для дочки та її дітей. Батько не відвідує дітей. Діти не хочуть їздити до батька, а їздять до бабусі, де і зустрічаються з батьком. Зазначив, що домовленостей щодо догляду за дітьми з ОСОБА_5 немає, але він згодний допомагати у догляді за дітьми. Вважає, що краще визначити місце проживання дітей разом з матір'ю.

Опитані у судовому засіданні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_10 суду пояснили, що з червня 2018 року вони переїхали проживати до матері, яка приділяє їм більше уваги ніж батько. Під час бесіди з дітьми було встановлено, що діти більше психологічно прихильні до проживання з матір'ю, де їм створені усі необхідні умови для проживання, більш затишно та приділяється більше уваги. Діти разом просили визначити місце проживання разом з матір'ю, оскільки категорично не хочуть проживати з батьком. Пояснюючи це вони казали, що їм більш комфортно проживати з матір'ю. Після видалення з залу судових засідань ОСОБА_1, діти суду пояснили, що батько лаявся на ОСОБА_10 та бив його за неслухняність. Діти наполягали на визначенні їх місця проживання саме з матір'ю.

Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради на виконання вимог ст. 19 СК України надав суду висновок від 13 лютого 2019 року щодо розв'язання даного спору між батьками щодо місця проживання дітей. Згідно цього висновку, враховуючи письмову згоду дітей на проживання разом з матір'ю, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних і інших факторів, з точки зору прав і законних інтересів дітей, діючи виключно в інтересах дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_10 разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

З характеристики на ОСОБА_6 від 05.02.2019, виданої Павлоградською ЗОШ №12, вбачається: родина хлопчика має статус малозабезпеченої, тому ОСОБА_6 безкоштовно харчується у школі, користується пільгами, але не може відвідувати шкільні гуртки, тому що живе далеко від школи і вимушений добиратися транспортом, повертається додому у різний час; мати турбується за сина, телефонує до школи; ОСОБА_6 приходить додому втомлений, не завжди вчасно робить уроки; до школи хлопчик часто запізнюється, нервується з цього приводу, довго не може зібратися і настроїтися на урок. З характеристики на ОСОБА_5 також вбачається: ОСОБА_5 часто запізнюється на перші уроки, це пов'язано з її місцем проживання - дівчинці треба до школи добиратися на автобусі; через це дівчинка часто хворіє і пропускає школу; вихованням, утриманням та навчанням дівчинки займається мати, яка відповідально ставиться до виховання та навчання своїх дітей; вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, підтримується постійний зв'язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори; батько дитини ОСОБА_1 школу не відвідує, на телефонні дзвінки не відповідає.

У письмових поясненнях, наданих Начальнику служби у справах дітей Павлоградської міськради у присутності соціального педагога, ОСОБА_6 зазначив, що він хоче жити у мами, тому що вона любить та займається уроками, смачно готує, у нього є своя кімната, ліжко, шафа, тумбочка; не хоче жити у тата, бо він уходить до міста до іншої жінки, а їсти ходить до бабусі (а.с.194).

У письмових поясненнях, наданих Начальнику служби у справах дітей Павлоградської міськради у присутності соціального педагога, ОСОБА_5 зазначила, що вона хоче жити з мамою, тому що з нею добре, завжди є що їсти, мати смачно готує, стирає, вбирає, допомагає робити уроки, придбаває одежу та не ображає; у неї є своя кімната, ліжко, писемний стіл; не бажає жити з батьком, тому що батько залишає їх самих вдома, живе з іншою жінкою у місті, батько не готує їсти, їдять у бабусі, батько кричить на них, лається; до школи батько не приходить; пізно приходить з роботи (а.с. 195).

Аналізуючи наведене вище, суд вважає, що як за адресою проживання батька, так і за адресою проживання матері дітей існують задовільні умови для їх проживання. З пояснень свідків, досліджених документів, пояснень дітей вбачається, що батьки турбувалися дітьми під час їх спільного проживання, приділяли час для виховання дітей та займалися їх розвитком.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції ООН "Про захист прав і основних свобод людини" передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За таких обставин, враховуючи думку дітей, їх прихильність до кожного з батьків, покази свідків, висновок органу опіки та піклування і матеріали справи, вирішуючи справу за внутрішнім переконанням, суд в першу чергу виходить з інтересів дітей, та вважає, що визначення місця їх проживання разом з матір'ю буде більше відповідати їх інтересам. Також слід зауважити, що визначення місця проживання дітей з матір'ю ні яким чином не обмежує батька в участі у вихованні дітей.

Керуючись ст. 2,12,19,81,89,263,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дітей відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Враховуючи, що в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя М. М. Перекопський