П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа:Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року заявник в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявоюпро встановлення факту, що має юридичне значення. Вказав про те, що встановлення такого факту необхідне йому для отримання в якості особи, яка потерпіла від дій Німецької держави в період часу з 1939-1945 роки, грошової компенсації. Зазначав, що його сім`я складалась з чотирьох осіб: батька, матері, брата та його. Вся родина проживала в місті Києві, а в червні 1941 року була евакуйована в місто Зеленогорськ. Там він пішов до 1-го класу, а в травні 1945 року вся родина повернулася до міста Києва, де заявник продовжив навчання у школі. Його дід та батько за походженням та по національності були євреями, але таке національне зазначення у них в документах відсутнє, оскільки в тій час євреї приховували своє походження з міркувань безпеки за власне життя. Заявник як єврей за походженням звернувся до Conference on Jewish Material Claims Against Germany з проханням виплатити грошову компенсацію, на що отримав відповідь про необхідність надання додаткових документів, які підтверджують місцезнаходження всієї родини починаючі з 1939 року по 1952 року, як і документів про освіту заявника. Просив встановити юридичний факт проживання заявника разом із родиною в період з 1941 по 1945 роки у місті Зеленогорську , а з 1945 по 1954 роки - в місті Києві.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року в задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати. Обґрунтував скаргу тим, що висновки суду є необ`єктивними та необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Заявником чітко вказувалось необхідність встановлення юридичних фактів - для отримання грошової компенсації, але суд на дані обставини и подані про це докази уваги не звернув, чим позбавив заявника можливості в отриманні окремих пільг і гарантій від держави Німеччина. На підставі наведеного просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви повністю.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заявник, звертаючись до суду в порядку окремого провадження, просив встановити факт, що має юридичне значення. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції посилався на те, що факти, які просив встановити заявник, не мають в Україні юридичних наслідків, відтак не можуть вважатися фактами, що мають юридичне значення, що в свою чергу веде до неможливості їх встановлення в порядку судового окремого провадження. З викладеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження,зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом ч. 2 цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте в судовому порядку можуть бути встановлені лише ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб , передбачених законодавством України (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

В даному випадку, як і зазначив суд першої інстанції, факти, про встановлення яких просить заявник, не мають юридичного значення, і не створюють юридичних наслідків відповідно до законодавства України. Посилання суду першої інстанції на позицію Верховного суду стосовно того, що в окремому провадженні можуть бути встановлені лише такі факти, існування яких відповідно до законодавства України породжує у особи передбачені національним правом права чи обов`язки, є обґрунтованим. Факти, які просив встановити заявник, відповідно до вимог національного законодавства не породжують юридичних наслідків, тому доводи апелянта з цього приводу не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює дані правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції по суті заяви. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько