Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 667/825/16-ц

провадження № 61-26769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Фурман Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживачів шляхом визнання угоди недійсною та стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що 22 вересня 2015 року між нею та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля зазначеного в додатку № 1 до вказаного договору, а саме автомобіля «CHEVROLET TRACKER» за ціною 430 500 грн та на умовах, визначених у додатку № 2 до договору за рахунок об`єднаних платежів учасників групи через систему Авто Так.

На виконання умов договору 22 вересня 2015 року нею сплачено 15 498 грн.

Вважала, що підписана нею угода є недійсною, оскільки порушує її право споживача на отримання повної інформації про продукцію, ознайомлення з термінами, визначеннями, які містяться в договорі. Також договір містить несправедливі умови. Відповідачем не було її повідомлено про формування групи, включення її як учасника у вказану групу, дату створення групи протягом семи робочих днів з дати її створення, що є порушенням статті 2 договору.

В порушення вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем передано право на отримання грошових коштів у якості винагороди іншій юридичній особі без погодження з нею, як учасником, внаслідок чого зменшені її гарантії як споживача; право відповідача на зміну марки та моделі автомобіля на іншу втрачає ті характеристики продукції, на яку розраховував позивач; при заміні марки та/або моделі авто на умовах, визначених договором. Лише при збільшенні його ціни на 20% у позивача наявне право на розірвання договору, але при розірванні договору не відшкодовується внесок, умови договору не містять строків та термінів отримання автомобіля, відповідальності відповідача за невиконання умов договору, вартості послуг для клієнта у грошовому виразі.

Вважає, що умови договору містять одночасно наступні ознаки: порушують принцип добросовісності; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого такі умови договору є несправедливими.

Посилаючись на зазначені обставини та положення статей 203, 215, 216 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила визнати недійсним договір № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 22 вересня 2015 року, укладений між нею та ТОВ «Авто Просто», а також стягнути з відповідача сплачені кошти у сумі 15 498 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 червня 2017 року, ухваленим у складі судді Майдан С. І., позовні вимоги

ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який було укладено 22 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто».

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 15 498 грн, сплачених в якості винагороди на виконання умов договору № 717821

від 22 вересня 2015 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі є недійсним, оскільки суттєве розширення прав відповідача, яке кореспондує з виключенням та обмеженням прав позивача як споживача, суперечить вимогам діючого законодавства.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено, скасовано рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 червня 2017 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 ознайомлена з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», їй зрозумілі терміни, визначення, умови внутрішніх правил, ознайомлена з обсягом прав, як суб`єкта персональних даних про що свідчить довідка про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами. Також прикінцеві положення договору, підписаного позивачем, свідчать про доведення їй всієї необхідної інформації та своїм підписом вона засвідчила, що фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав`язування з боку товариства. Апеляційний суд вважав недоведеними посилання позивача на те, що підписана нею угода порушує її права внаслідок надання неповної інформації про продукцію.

Також апеляційний суд зазначив, що позивач протягом 14 календарних днів із заявою про розірвання договору до ТОВ «Авто Просто» не зверталась.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність всіх ознак, які б свідчили про несправедливість умов оспорюваного договору, а саме не доведено, що умовами договору порушується принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області

від 07 червня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 667/825/16-ц з Херсонського міського суду Херсонської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 667/825/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», а також положення статей 203, 215, 216 ЦК України.

ОСОБА_1 зазначала, що сплата винагороди за договором укладеним між сторонами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю

«АТ Сервіс» (далі - ТОВ «АТ Сервіс») порушує пункт 17 частини третьої

статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якого надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди є несправедливою умовою договору.

Також ОСОБА_1 посилається на неврахування апеляційним судом того, що укладеним сторонами договором надано відповідачу право в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, яка є предметом договору, що є несправедливою умовою.

Вважала, що нею було доведено несправедливість умов оспорюваної угоди, а факт отримання примірника оспорюваної угоди не звільняє суд від процесуального обов`язку надати оцінку доводам позовної заяви про порушення прав позивача як споживача послуг.

Посилалась на те, що судом першої інстанції надано належну оцінку положенням укладеного договору та зроблено правильний висновок про те, що вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків і завдають шкоди споживачу.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу представник ТОВ «Авто Просто» -

Римар А. В. вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують законних та обґрунтованих висновків апеляційного суду про відсутність ознак несправедливості укладеного сторонами договору і не свідчать про неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення процесуального норм права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 22 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему

Авто Так. Договір укладається шляхом його підписання сторонами договору та підписання додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

За умовами договору винагорода за послуги, пов`язані із включенням договору до системи Авто Так та формування групи (3% + ПДВ), складає 15 498 грн, яку позивач сплатила того ж дня.

Суди встановили, що 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання договору, посилаючись на введення її в оману, оскільки термін надання автомобіля не визначений, а обов`язок щомісячної сплати значних грошових коштів є вкрай невигідними умовами та просила посилаючись на умови пункт 12.1 договору розірвати договір та повернути її сплачений платіж у сумі 15 498 грн.

Листом від 29 жовтня 2017 року ТОВ «Авто Просто» повідомило позивача про розірвання договору за її бажанням та про відсутність підстав для повернення винагороди, роз`яснення терміну отримання автомобіля за умовами договору.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 ознайомлена з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», їй зрозумілі терміни, визначення, умови внутрішніх правил, ознайомлена з обсягом прав, як суб`єкта персональних даних про що свідчить довідка про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами.

Також апеляційний суд встановив, що прикінцеві положення договору, підписаного ОСОБА_1 , свідчать про доведення їй всієї необхідної інформації та своїм підписом вона засвідчила, що фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав`язування з боку товариства.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Стаття 18 Закону України № 1023-XII від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Частиною шостою статті 18 Закону № 1023-ХІІ визначено, що у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону № 1023-ХІІ.

Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Апеляційний суд встановив, що відповідно до статті 19 спірної угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Згідно з пунктом 12.1.5 договору між сторонами, - якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним. і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. При цьому, в разі розірвання угоди протягом чотирнадцяти днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, сплачених за угодою. Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

Апеляційним судом встановлено, що позивач протягом 14 календарних днів із заявою про розірвання договору до ТОВ «Авто Просто» не зверталась.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, врахувавши вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи та не доведення позивачем наявності всіх ознак, які свідчили б про несправедливість умов оспорюваного договору дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) у подібних правовідносинах не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів сплачених за договором.

Доводи касаційної скарги про те, що сплата винагороди за договором укладеним між сторонами на користь ТОВ «АТ Сервіс» порушує пункт 17 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відхиляються касаційним судом, оскільки позивачем не доведено, що перерахування нею згідно договору доручення від 22 вересня 2015 року винагороди в сумі 15 498 грн на рахунок ТОВ «АТ Сервіс» призвело до зменшення гарантій, які виникли у неї за договором.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом того, що укладеним договором надано відповідачу право в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, що на думку позивача є несправедливою умовою, відхиляються касаційним судом, оскільки пунктом 9.1 укладеного договору передбачена заміна на іншу марку та/або модель автомобіля за умови якщо протягом строку дії договору постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти або продавати марку та/або автомобіль, зазначений в додатку № 1 до договору.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви, яким апеляційний суд надав належну оцінку.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта