ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Харків

справа № 643/8587/17

провадження № 22-ц/818/49/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сипачова Ірина Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сипачова Ірина Миколаївна про розірвання договору довічного утримання, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова, постановлене 06 листопада 2018 року, у складі судді Харченко А.М., в залі суду в м. Харкові,

встановив :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 21 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 листопада 2016 року, за реєстровим номером, визнати за позивачем право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зняти обтяження зі спірного нерухомого майна, квартири. Вирішити питання щодо судових витрат.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 21 листопада 2016 року між сторонами був укладений договір довічного утримання, за умовами якого позивач, ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 квартиру № 322, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1. Відчужувана квартира однокімнатна, загальною площею 32,3 кв.м, житлова площа 16.7 кв.м., оцінена сторонами у сумі 300 000 грн. Даний договір довічного утримання був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипановою І.М. Згідно умов договору, відповідач зобов'язана довічно утримувати позивача, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість такого матеріального забезпечення оцінена сторонами у розмірі 1000 гривень щомісячно. Відповідач не виконує умов договору, не утримує позивача, не забезпечує її продуктами харчування, доглядом та необхідною допомогою. Свої обов'язки за договором відповідач повністю ігнорує, що призводить до порушення прав позивача. Відповідач не навідує позивача, не цікавиться станом її здоров'я, не забезпечує її доглядом та необхідними речами, не забезпечує продуктами харчування, а також ліками, які потрібні їй за станом здоров'я. Зважаючи на свій вік, позивач не може самостійно виконувати господарську роботу, готувати їжу та робити інші побутові справи. На момент укладання договору відповідач обіцяла виконувати весь обсяг необхідних робіт, але фактично жодних дій вона не вчиняє.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 21 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М. 21 листопада 2016 року за реєстровим номером 464.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 32,3 кв.м.

Скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_2, загальною площею 32,3 кв.м, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М. 21 листопада 2016 року, за реєстровим № 465, у зв'язку з посвідченням договору довічного утримання від 21 листопада 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5980 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що позивач та його представники взагалі не надали будь-яких доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання. Зазначає, що суд першої інстанції взагалі проігнорував неправомірні дії позивача як сторони вищевказаного договору. Під час судових засідань позивач постійно наполягав на тому, що не бажає зустрічатись з відповідачем з метою отримання матеріальної допомоги, визначеної договором. Тобто своєю поведінкою унеможливлювала виконання умов договору з боку відповідача. Крім того, вказує, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що навіть наявність вини відповідача не є підставою для припинення даного договору довічного утримання і одночасно задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що після укладення договору довічного утримання відповідачка з'явилась до позивача через три тижні - 11 грудня 2016 року, принесла продукти та гроші у сумі 600 грн. Залишитися та допомогти відповідачка не змогла, оскільки поспішала та вказала, що приїде через кілька днів, але приїхала аж 30 березня 2017 року, тобто через три з половиною місяці. Вказує, що намагалася додзвонитися до відповідачки, але вона не відповідала. Тобто, за період з 21.11.2016 по 30.03.2017 року відповідач приходила лише 1 раз. У квітні 2017 року навідала позивача у лікарні, ще раз з'явилася у травні, принесла 900 грн., попросила розписатися і відразу ж пішла. На зауваження, що відповідач не виконує свої обов'язки і позивач хоче розірвати договір взагалі не відреагувала і відразу ж пішла.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М. за реєстровим номером 464, за умовами якого позивач, ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2, у власність квартиру № 322, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2. Відчужувана квартира однокімнатна загальною площею 32,3 кв.м., а житлова площа 16.7 кв.м. Відчужувана квартира оцінена сторонами в суму 300 000 грн.

Відповідно до п.4 вказаного договору довічного утримання ОСОБА_2 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) оцінена сторонами в розмірі 1000 гривень щомісячно і підлягає індексації в порядку, визначеному законом. (а.с. 32-33).

21 листопада 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М., за реєстровим № 465, у зв'язку з посвідченням договору довічного утримання від 21 листопада 2016 року, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, а сам: квартири № 322, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Договір довічного утримання діє з 21 листопада 201 року. Як вказує позивач у позовній заяві, ОСОБА_2 не виконувала належним чином умови договору довічного утримання.

Матеріалами справи підтверджено, що після укладення договору відповідач навідала ОСОБА_1 11.12.2016 року, надала їй продуктів харчування на 680 грн. та грошові кошти у розмірі 300 грн.

Після цього, допомога ОСОБА_2 була надана лише 30.03.2017 року продуктами харчування на суму 503 грн.

Також 30.03.2017 року ОСОБА_1 були передані гроші у розмірі 500 грн. за січень 2017 року. Крім того, далі позивач отримала 1000 грн. за лютий 2017 року, 2600 грн. за березень-квітень 2017 року, 900 грн. за травень 2017 року. У подальшому, після звернення позивача до суду, ОСОБА_2 направляла кошти на адресу позивача поштовими переказами.

Отже допомогу позивачу ОСОБА_2 надавала не регулярно та у обсязі меншому, ніж встановлено договором.

Відповідач вказує, що крім іншого сплачувала комунальні платежі по спірній квартирі. Між тим, обов'язок по оплаті за житлово-комунальні послуги покладені на ОСОБА_2 як на власника квартири не договором довічного утримання, а ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідач наполягає на тому, що надавала утримання у визначеному договором розмірі, між тим позивач не завжди погоджувалась вчинити підпис у відповідній розписці.

Такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 було порушено п. 4 договору довічного утримання в частині довічного та повного утримання відчужувача, що є правовою підставою для його розірвання; характер відносин, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 унеможливлює подальше виконання умов договору довічного утримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна