Провадження № 2/369/1077/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17.10.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, посилаючись на те, що 21 серпня 2013 року між нею і ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 серпня 2013 року. В шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , 2014 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 січня 2015 року.

В період шлюбу за рахунок власних та залучених коштів була придбана квартира загальною площею 34,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною вартістю 275 000 грн.. Незважаючи на факт придбання нерухомості за власні кошти, без залучених коштів сімейного бюджету, було прийнято рішення зареєструвати вказану квартиру на чоловіка, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Києво-Святошинського управління юстиції Київської області від 19 серпня 2014 року. Незважаючи на це, в квартирі проживає лише позивачка і дочка ОСОБА_4 ОСОБА_5 , про що свідчить довідка про зареєстрованих осіб № 3220 від 21 вересня 2017 року, видана відділом реєстрації Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Квартира хоч і придбана за час шлюбу, проте за особисті її кошти, і вказану нерухомість не можна віднести до об`єктів спільної сумісної власності. Проте, чоловіком вказані обставини не визнаються, і він відносить вказане майно до спільної сумісної власності, обгрунтовуючи свою думку відомостями зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського управління юстиції Київської області від 19 серпня 2014 року.

Позивачка вказувала, що спірна квартира була придбана виключно за її особисті грошові кошти, які в неї були до одруження, та кошти, залучені від інших осіб. Відповідач жодної фінансової участі у придбанні майна не брав. А відтак, не має жодного права на вказане майно. Обставини реєстрації його, як власником вказаної нерухомості, жодним чином не свідчить про його участь у придбанні такого майна, натомість дане рішення прийнято нею через морально-етичні аспекти відповідача та його прохання виступити номінальним власником нерухомості для ствердження власної самооцінки серед родичів та знайомих. Вказані доводи підтверджуються, зокрема, і тим, що відповідач навіть не зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру загальною площею 34,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності позивача і представника позивача, позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 21 серпня 2013 року.

В шлюбі подружжя має дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 12 січня 2015 року.

Згідно Свідоцтва про право власності від 19 серпня 2014 року серії СТА НОМЕР_3 відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 житловою площею 19,1 кв.м., загальною площею 34,7 кв.м..

Згідно копії Аукціонного свідоцтва № С26/16 від 31 січня 2014 року, яке міститься в матеріалах справи, аукціонне свідоцтво є підставою для укладення договору купівлі-продажу майнових прав між покупцем і продавцем за ціною 278 859 грн. 78 коп..

Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 вересня 2017 року № 3220 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано двоє членів сім`ї: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 вказувала, що спірна квартира була придбана виключно за її особисті грошові кошти, які в неї були до одруження, та кошти, залучені від інших осіб. Відповідач жодної фінансової участі у придбанні майна не брав, а відтак, не має жодного права на вказане майно. Обставини реєстрації його, як власником вказаної нерухомості, жодним чином не свідчить про його участь у придбанні такого майна, натомість дане рішення прийнято нею через морально-етичні аспекти відповідача та його прохання виступити номінальним власником нерухомості для ствердження власної самооцінки серед родичів та знайомих. Як зазначала позивачка, вказані доводи підтверджуються, зокрема, і тим, що відповідач навіть не зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою.

На підтвердження вказаних доводів у позовній заяві позивач ОСОБА_1 надала суду копію договору позики від 02 січня 2013 року, копію розписки від 02 січня 2014 року, копію розписки від 08 березня 2013 року, копію розписки від 27 січня 2014 року.

З вказаних документів, наданих ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог, суду неможливо дійти висновку, що грошові кошти, які позичались ОСОБА_1 іншим особам, були спрямовані на придбання спірної квартири.

Надані також позивачем ОСОБА_1 виписки з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від 21 вересня 2017 року про переказ грошових коштів 27 січня 2014 року від ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в сумі 205 000 російських карбованців не є належним підтвердженням того, що вказані грошові кошти були витрачені позивачкою саме на купівлю спірної квартири.

Щодо долучених до матеріалів справи індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України, в яких містяться відомості про доходи позивачки, то позивач ОСОБА_1 належним чином не довела, що вказані грошові кошти виключно були витрачені на придбання житла, і що вказаних грошових коштів було достатньо на купівлю квартири.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала суду достатньо належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд також зазначає, що дана справа була розглянута судом в межах заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Інші вимоги сторонами у справі не заявлялись щодо спірної квартири, і тому не могли бути предметом розгляду.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року.

Керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 60, 57, 70 Сімейного кодексу України ст. ст. 15, 16, 321, 328 ЦК України, ст. ст. 77-81, 158, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення суду складено 23 жовтня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л. М.