Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/8495/17

провадження № 61-7058 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Третя одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2018 року у складі судді Куриленко О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В. ,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який

у подальшому було уточнено, до ОСОБА_2 , треті особи: Третя одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилався на те, що з вересня 2003 року він постійно проживав однією сім`єю спільно з ОСОБА_5 , вони вели спільний побут, фактично між ними склались стосунки як між матір`ю та сином. Зазначав, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина. Підставами для зміни черговості зазначав, що він постійно за нею піклувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу, годував, ремонтував її квартиру.

Ураховуючи наведене, позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2003 року по день її смерті, змінити черговість одержання ним права на спадкування, визнавши за ним право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги - ОСОБА_2 .

У травні 2018 року ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, у якому просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_7 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8 є сестрою його батька - ОСОБА_9 та його рідною тіткою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 24 травня 2018 року прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, у якому просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8

є сестрою його матері ОСОБА_11 та його рідною тіткою.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,

у якому просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8 є сестрою його матері ОСОБА_11 та його рідною тіткою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2018 року прийнято до провадження суду зустрічні позовні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та об`єднано їх в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

РішеннямКиївського районного суду м. Одеса від 12 жовтня 2018 року

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8 є сестрою його батька ОСОБА_9 та його рідною тіткою.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8 є сестрою його матері ОСОБА_11 та його рідною тіткою.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме те, що ОСОБА_8 є сестрою його матері ОСОБА_13 та його, рідною тіткою.

Відмовляючи у позовних вимогах ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із тих підстав, що позивачем не надано допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог на підтвердження проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю більше п`яти років, перебування ОСОБА_5 у безпорадньому стані та її тривале знаходження на утриманні позивача.

Крім того, оскільки позивачем не доведено належним чином обставин відносно того, що він матеріально забезпечував ОСОБА_5 , здійснював ремонт у її квартирі та надавав іншу допомогу спадкодавцю через її безпорадній стан, тому він не має права на зміну черговості спадкування.

Задовольняючи зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 , суд виходив з того, що їхні родинні зв`язки з ОСОБА_5 , яка є їх рідною тіткою встановлено та підтверджено належними доказами. При цьому зазначив, що « ОСОБА_14 » і « ОСОБА_15 » є варіантами одного й того ж антропоніму, які виникли під впливом суто лінгвальних і екстралінгвальних процесів у близькоспоріднених російській та українській мовах.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2018 року - без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення його вимог щодо зміни черговості та одержання права на спадкування за законом, оскільки ОСОБА_1 не довів знаходження померлої у безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого вона неспроможна була самостійно забезпечувати свої потреби та виходячи з того, що він не є спадкоємцем за законом.

Окрім того, право зміни прізвища не є правовою підставою для висновку про проживання зі ОСОБА_5 однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Покупка побутової техніки та тимчасове проживання з ОСОБА_5 також не свідчать про їх взаємні права та обов`язки.

Зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та її короткий зміст

У квітні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/8495/17 та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідили наявні у справі докази у сукупності, а лише окремі факти, а тому дійшли до помилкових висновків про відмову у його позові. При цьому судами порушено норми процесуального права, а судові рішення, зокрема, суду апеляційної інстанції не містять вичерпних висновків та обґрунтувань щодо усіх обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та відповідних заперечень, і які мають значення для вирішення справи, що не відповідає вимогам частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначив, що суд першої інстанції прийняв зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до провадження після закінчення строку на їх пред`явлення до суду, а саме через п`ять місяців після закінчення передбаченого судом строку, що суперечить нормам ЦПК України. Вважає, що третя особа не може звертатися до суду із зустрічною позовною заявою, оскільки таким правом наділений лише відповідач.

Крім цього, посилався на те, що справу розглянуто неналежним складом суду апеляційної інстанції, оскільки її автоматизований розподіл між суддями апеляційного суду відбувся у вихідний день - 19 січня 2019 року.

Зазначив, що зміна його прізвища з « ОСОБА_16 » на «ОСОБА_25» свідчить про його бажання мати однакове прізвище з людиною, з якою він проживав, вів спільний побут, а всі оточуючі вважали їх матір`ю і сином.

Суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків, оскільки вони були суперечливими та не містили достовірної інформації щодо наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сімейних стосунків та оригінал медичної картки ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вони не підтверджують позовних вимог, однак такі докази є підтвердженням факту проживання однією сім`єю та безпорадного стану ОСОБА_5 , що необхідно з`ясувати при вирішенні питання щодо зміни черговості одержання права на спадкування. Також суди посилалися на висновки експертів комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 108, складеного 16 травня

2018 року, однак судом така експертиза не призначалася, оскільки проведена за заявою ОСОБА_3 . При цьому ексгумація тіла ОСОБА_5 для проведення такої експертизи не проводилася.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_17 про постановлення окремої ухвали у відношенні нотаріуса Київської державної нотаріальної контори Пінігіної Т. М.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними, не спростовують правильності судових рішень. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_5 , у зв`язку із чим він та його брати: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали спадкоємцями за законом другої черги, у встановленому законом порядку прийняли спадщину,

а ОСОБА_1 - чужа для їхньої сім`ї людина і шляхом обману намагався заволодіти спадковим майном.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 була самотньою, хворою та неспроможною людиною є безпідставні та надумані, оскільки вона мала гарне здоров`я, не вживала алкоголь та вела активний спосіб життя до самої смерті, мала дуже тісні родинні стосунки, постійно спілкувалася з родичам та підтримувала їх.

За три дні до смерті він, його дружина та його матір бачилися з

ОСОБА_5 , оскільки остання приїжджала до них у гості і за нею не проявлялось будь-яких ознак хвороби.

Доводи ОСОБА_1 про те, що з вересня 2003 року за проханням тітки він постійно спільно проживав з нею, ураховуючи те, що ОСОБА_1 має власну повноцінну сім`ю, не відповідають дійсності. ОСОБА_1 ніколи не проживав сумісно з тіткою, оскільки проживав та був зареєстрований спільно зі своїм батьком - ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, зазначив, що ОСОБА_1 не були відомі обставини про те, що ОСОБА_5 до березня 2006 року проживала та була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис за № 6492.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на наступне нерухоме майно: - квартиру АДРЕСА_3 , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого

12 липня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., зареєстрований в реєстрі за № Д-180;

- земельну ділянку (пай), яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3-3698, видано 21 жовтня

2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н. В., площа земельної ділянки складає 1,48 га, яка розташована на АДРЕСА_9 ;

- земельну ділянку площею 0,0870 га, що розташована на АДРЕСА_10 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня 2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н. В.

Із заявами про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_2 (а. с. 105,

т. 1), ОСОБА_1 (а. с. 119, т. 1), ОСОБА_4 (а. с. 124, т. 1) та ОСОБА_3 (а. с. 125, т. 1).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12, т. 1).

До 12 травня 2012 року ОСОБА_1 мав прізвище « ОСОБА_16 », яке змінив за власною ініціативою, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 14 (а. с. 14, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_19 народилась донька ОСОБА_20 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 виданим 25 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні (а. с. 15, т. 1).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 110072252 від 09 січня 2018 року вбачається, що квартира АДРЕСА_6 з 22 травня 2007 року по 21 серпня 2017 року на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , а з 21 серпня 2017 року вищевказана квартира на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1096, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М. М., зареєстрована за ОСОБА_22 (а. с. 222-224, т. 1)

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 2876

від 09 жовтня 2017 року та акту комісії від 09 жовтня 2017 року встановлено, що з 16 серпня 1996 року по 06 вересня 2017 року ОСОБА_23 проживав та був зареєстрований у вищевказаній квартирі (а. с. 114, 115, т. 4).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 110071621 від 09 січня 2018 року встановлено, що позивач ОСОБА_23 та ОСОБА_24 - рідна мати позивача, є співвласниками квартири АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу № 11473 від 10 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О. О. (а. с. 219-221, т. 1).

Довідкою з місця мешкання про склад сім`ї та реєстрацію № 64 від 01 лютого 2018 року встановлено, що у вищевказаній квартирі зареєстрована та проживає лише ОСОБА_24 (а. с. 68, т. 3).

ОСОБА_5 з 10 березня 2006 року по день смерті була зареєстрована та проживала за адресою : АДРЕСА_8 (а. с. 213, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Тлумачення частини другої статті 3 СК України та зміст пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Надавши оцінку показанням свідків, письмовим доказам, поданим сторонами, суди дійшли правильного висновку, що позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 з вересня 2003 року і до дня її смерті. Подані суду договір замовлення на організацію та проведення поховання, довідки з лікарні та показання свідків щодо спільного проводження часу не підтверджують факту ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків протягом заявленого позивачем періоду.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судами встановлено, що позивач не подав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані та потребувала постійної сторонньої допомоги. Посилання ОСОБА_1 на наявність у ОСОБА_5 захворювань та придбання ним їй ліків не підтверджують того факту, що вона протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги про встановлення факту проживання понад п`ять років однією сім`єю є недоведеними, а тому ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом четвертої черги (стаття 1264 ЦК України) після смерті ОСОБА_5 , тоді як право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Позивач не надав суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Також позивачем не надано доказів перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та доказів на підтвердження надання позивачем матеріальної та іншої допомоги ОСОБА_5 і наявність у останньої потреби у такій допомозі. Посилання позивача на наявність у ОСОБА_5 захворювань також не свідчить про те, що вона протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до провадження у травні 2018 року, тобто після закінчення строку на їх пред`явлення до суду,

є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Ці особи користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. При цьому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 липня

2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 20-24, т. 5).

Доводи касаційної скарги про те, що третя особа не може звертатися до суду із зустрічною позовною заявою, оскільки таким правом наділений лише відповідач, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки треті особи у справі подали до суду позови з дотриманням процесуальних строків та заявили самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, а тому є такими, що подані з дотриманням норм та у порядку цивільного процесуального законодавства України. Помилкова назва таких позовів, як «зустрічні», не є підставою для відмови у їх прийнятті судом і не впливають на права та інтереси інших учасників справи.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справу розглянуто неналежним складом суду апеляційної інстанції у зв`язку із тим, що її автоматизований розподіл між суддями апеляційного суду відбувся у вихідний день, є необґрунтованими та не узгоджуються з положеннями статті 36, 37 ЦПК України.

При цьому, Верховний Суд бере до уваги той факт, що з моменту здійснення автоматизованого розподілу справи між суддями апеляційного суду та до ухвалення апеляційним судом оскаржуваного у касаційному порядку судового рішення від 23 березня 2019 року, заявник не звертався із заявою про відвід колегії суддів із посиланням на наявність підстав, передбачених ЦПК України, для відводу суддів.

Доводи касаційної скарги про те, що заміна прізвища з « ОСОБА_16 » на «ОСОБА_25» свідчить про бажання мати однакове прізвище з людиною, з якою ОСОБА_1 проживав, вів спільний побут, а всі оточуючі вважали їх матір`ю і сином, є безпідставними та фактично є припущеннями ОСОБА_1 , оскільки право зміни прізвища не є правовою підставою для висновку про проживання зі спадкоємницею однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Посилання у касаційній скарзі на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції не містить вичерпних висновків та обґрунтувань щодо усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а тому не відповідає вимогам частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки судове рішення суду апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам ЦПК України.

Обставини справи встановлені апеляційним судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо заявленого клопотання про постановлення окремої ухвали

Відповідно до частини третьої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Судом касаційної інстанції не встановлено порушень, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій цивільній справі.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 12 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова