РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги просив стягнути із ОСОБА_2 3939,15 гривень як три проценти річних від простроченої суми та 3912,58 гривень як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.05.2019, задоволено позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №1 від 26.11.2012 року та за договором позики №2 від 26.11.2012 року, у зв`язку з чим стягнуто з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за договором позики №1 від 26.11.2012 року та за договором позики № 2 від 26.11.2012 року у сумі 558940,57 гривень. 06 червня 2019 року ОСОБА_1 було одержано виконавчий лист з примусового виконання вищевказаного рішення суду та 14 червня 2019 року подано його на виконання до приватного виконавця Попляка В.В.Відповідно до довідки приватного виконавця Попляка В.В. від 05.08.2019 під час примусового виконання вищевказаного рішення суду з ОСОБА_2 було стягнуто наступні кошти: 02 серпня 2019 року 299000,00 гривень, 03 серпня 2019 року 53465,35 гривень, 20 серпня 2019 року 265969,28 гривень.Відповідно до довідки приватного виконавця Попляка В.В. від 27.08.2019 ОСОБА_2 20 серпня 2019 року повністю погасив існуючу заборгованість та витрати виконавчого провадження. Зазначає, що відповідач не виконав добровільно вказане судове рішення, а кошти були стягнуті з нього у порядку примусового виконання рішення частинами у період з 02 по 20 серпня 2019 року. Вважає, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у зв"язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, а саме, розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 16 травня по 20 серпня 2019 року склав 3939,15 гривень, а сума боргу, з урахуванням індексу інфляції за вказаний період, склала 3912,58 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно зі ст. 274 ЦПК України дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення відповідача проти розгляду справи в поряду спрощеного позовного провадження не надходили, відзив на позовну заяву судом не отримано.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 у справі № 640/14051/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.05.2019 у справі № 640/14051/17, задоволено позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №1 від 26.11.2012 року та за договором позики №2 від 26.11.2012 року, у зв`язку з чим стягнуто з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за договором позики №1 від 26.11.2012 року та за договором позики № 2 від 26.11.2012 року у сумі 558940,57 гривень.

06 червня 2019 року ОСОБА_1 було одержано виконавчий лист з примусового виконання вищевказаного рішення суду та 14 червня 2019 року подано його на виконання до приватного виконавця Попляка В.В.

Відповідно до довідки приватного виконавця Попляка В.В. від 05.08.2019 під час примусового виконання вищевказаного рішення суду з ОСОБА_2 було стягнуто наступні кошти:

02 серпня 2019 року 299000,00 гривень

03 серпня 2019 року 53465,35 гривень

20 серпня 2019 року 265969,28 гривень

Відповідно до довідки приватного виконавця Попляка В.В. від 27.08.2019 ОСОБА_2 20 серпня 2019 року повністю погасив існуючу заборгованість та витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у:

постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України);

постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року при розгляді справи № 686/21962/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 мав грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 у справі № 640/14051/17, яке набрало законної сили 16 травня 2019 року після розгляду справи у суді апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

В той же час, відповідач не виконав добровільно вказане судове рішення, а кошти були стягнуті з нього у порядку примусового виконання рішення частинами у період з 02 по 20 серпня 2019 року. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, суд погоджується, що у ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. У зв`язку з чим, розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 16 травня по 20 серпня 2019 року склав 3939,15 гривень.

Суд також погоджується із розрахунком позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за вказаний період, яка склала 3912,58 гривень та підлягає стягненню із відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 533, 534, 535, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3912, 58 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 три процента річних від простроченої суми в розмірі 3939, 15 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768, 40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.10.2019 року.

Суддя І.В. Ніколаєнко