Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 285/3912/18-ц

провадження № 61-8473св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Орепівська сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області,

третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Ніна Федорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року у складі судді Коцюби О. М., рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року у складі судді Коцюби О. М. та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі - Орепівська сільська рада), третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Н. Ф., про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за закономта договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 10 жовтня 2017 року № 36 скасовано рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 23 серпня 1989 року в частині визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Оскільки рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради в частині визнання права власності за ОСОБА_3 скасовано, то свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Мякотін ою Н. Ф., та договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_2 та КСП «Мрія», підлягають визнанню недійсними, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не були власниками спірного житлового будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд позов задовольнити.

Короткий зміст ухвали та рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Н. Ф., про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на житловий будинок у частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612, виданого державним нотаріусом Мякотіною Н. Ф., закрито.

Закриваючи провадження у справі в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року у справі № 285/4061/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мякотіна Н. Ф., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612 у зв`язку з відмовою позивача від позову провадження було закрито та роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що повторне звернення до суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не допускається. Проте позивач повторно звернулась до суду з тотожними вимогами.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Н. Ф., про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та визнання права власності на житловий будинок відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612 не визнано недійсним, тому, ОСОБА_2 мала право укладати договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з КСП «Мрія».

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, погодився з його висновком і зазначив, що є ухвала суду про закриття провадження у справі з приводу спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Посилання на те, що у цій справі змінився предмет спору, оскільки заявлені ще інші позовні вимоги та змінилися відповідачі, на правильність висновків суду не впливає, оскільки суд закрив провадження у справі лише в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а зазначення відповідачем Орепівської сільської ради є формальним, оскільки будь-яких вимог до цього відповідача не заявлялось.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з його висновком і зазначив, що рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 20 січня 1995 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та рішенням цього ж суду від 11 липня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування затрат на будівництво жилого будинку встановлено, що мати позивачки - ОСОБА_7 (голова колгоспного двору) перебувала у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який входив до складу колгоспного двору і працював у колгоспі їздовим. Спільною працею та коштами членів двору ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з 1964 року по 1968 рік велося будівництво і побудовано житловий будинок АДРЕСА_1 . Майно колгоспного двору належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_3 продовжував на тих самих підставах володіти і користуватись майном. Відповідно до положень статті 563 ЦК УРСР спадщина на спірний будинок за заповітом не відкрилась, а перейшла до останнього члена колгоспного двору - ОСОБА_3 . Отже, права позивачки не були порушені, а тому вони не підлягають захисту.

Також, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року не було визнано недійсним, то ОСОБА_2 мала право на продаж спірного житлового будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 285/3912/18-ц з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Н. Ф., про визнання недійснимисвідоцтва про право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково не врахували, що рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 23 серпня 1989 року в частині визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 скасовано, тому свідоцтво про право на спадщину і договір купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними. Внаслідок неправомірного отримання ОСОБА_3 у власність житлового будинку при видачі йому свідоцтва про право власності на цей будинок було порушено статті 144, 145 ЦК УРСР.

Також незаконно було укладено договір купівлі-продажу, оскільки статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, тому спірний житловий будинок не міг бути об`єктом продажу, а ОСОБА_2 не була належним продавцем цього будинку.

Суди неправильно застосували положення статей 203, 215 ЦК України до спірних правовідносин та не врахували, що право власності після купівлі-продажу житлового будинку не було зареєстровано покупцем належним чином.

Крім того, суди дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, оскільки підстав для цього відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України не було, суб`єктний склад сторін у справі змінився.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Орепівської сільської ради від 23 серпня 1989 року № 33 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612ОСОБА_2 перейшов у власність будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на прав власності ОСОБА_3 (а.с. 4).

15 травня 1995 року ОСОБА_2 продала вказаний будинок КСП «Мрія», що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5-6).

ОСОБА_1 посилається на те, що згідно із заповітом її матері - ОСОБА_7 , вона повинна бути власником спірного будинку, оскільки будинок належав на праві власності її матері.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок недійсним.Проте рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 20 січня 1995 року, рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 11 липня 2000 року, ухвалою Житомирського обласного суду від 23 липня 2000 року, що набрали законної сили, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позовних вимог (а.с. 23-28).

10 жовтня 2017 року виконавчий комітет Орепівської сільської ради рішенням № 36 скасував пункт 123 рішення Орепівської сільської ради від 23 серпня 1989 року № 33, яким визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 10).

16листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 1994 року № 4-3612, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3

26березня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від вищезазначеного позову до ОСОБА_2 (а.с. 74, справа № 285/4061/17). Цього самого дня за результатами розгляду заяви, було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі (а.с. 77, справа № 285/4061/17).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Щодо судових рішень про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Звернувшись до суду з новим позовом, на відміну від попереднього, позивач зазначила відповідачем Орепівську сільську раду.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позовна заява без руху з тих підстав, що вимог до сільської ради не заявлено не залишалася.

Ураховуючи викладене, судова колегія вважає, що суди не звернули уваги на відмінність складу учасників цивільного процесу та наявність двох відповідачів за новим позовом, не з`ясували зміст позовних вимог щодо кожного з них таусіх обставин, що мають процесуальне значення для прийняття рішення про закриття провадження у справі, що призвело до передчасного застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Щодо судових рішень про суті спору

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 ЦК України встановлено, що право власності єнепорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статті 658 ЦК України право продажутовару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Проте суди не врахували те, що 10 жовтня 2017 року виконавчий комітет Орепівської сільської ради рішенням № 36 скасував пункт 123 рішення Орепівської сільської ради від 23 серпня 1989 року № 33, яким визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , та не перевірили правомірність отримання ОСОБА_3 у власність зазначеного житлового будинку і видачу свідоцтво про право на спадщину за законом.

Отже, зі скасуванням підстави визнання права власності, суду слід визначитись з тим, чи міг спірний будинок успадковуватись ОСОБА_2 , а, отже, у подальшому нею продаватись.

Також суди не з`ясували, чи міг бути спірний житловий будинок об`єктом купівлі-продажу за оспорюваним правочином і чи була ОСОБА_2 належним його продавцем.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не дослідили та не надали належної правової оцінки наявним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, і дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 3 203,40 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 , Орепівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, по 1 601,70 грн (одна тисяча шістсот одна грн 70 коп.) з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець