ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2019 року

м. Харків

справа № 641/2689/18-ц

провадження № 22ц/818/1131/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Ігнатової Т. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана», представник позивача - Іванцов Я.І.,

відповідач - ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року в складі судді Фанда О.А.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» про витребування майна та визнання права власності, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» є власником приміщень №№ 1-39, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 1997 року.

У період з 2012 року по 30 січня 2015 року позивач здійснював підготовку для проведення робіт з реконструкції приміщень цокольного поверху у літ. «А-5», АДРЕСА_1, та 30 січня 2015 року приступив до здійснення робіт з реконструкції цих нежитлових приміщень, зареєструвавши Декларації про початок і виконання будівельних робіт та готовність об'єкта до експлуатації.

28 травня 2015 року після завершення реконструкції приміщень позивачем отримано свідоцтво про право власності на реконструйовані приміщення за вказаною адресою, а саме: приміщення цокольного поверху № 1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88 загальною площею 607,8 кв. м. в літ. «А-5» по АДРЕСА_1.

Зазначив, що через деякий час позивач дізнався, що додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року за фізичною особою ОСОБА_4 визнано право власності на нежитлову будівлю в літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв. м. по АДРЕСА_1.

Вказане додаткове рішення суду прийнято без залучення до участі у справі Приватного підприємства "Торгово-комерційна фірма «Дана".

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року зазначене додаткове рішення суду скасовано і прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 При цьому зазначено, що спірна нежитлова будівля знаходиться у складі нежитлових приміщень, що належать Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана».

Вказав, що ОСОБА_5 без відповідної проектної документації, не дотримуючись правил щодо введення об'єкту нерухомості в експлуатацію через органи державного будівельного контролю, без існування прав щодо земельної ділянки, на якій розташовано об'єкт нерухомості, здійснив інвентаризацію неіснуючого об'єкту нерухомого майна з присвоєнням йому літерної нумерації, видавши його за самочинне будівництво.

18 березня 2015 року ОСОБА_5 продав спірну нежитлову будівлю частинами по Ѕ Товариству з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат».

Зазначив, що у 2015 році позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» про витребування майна та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року його позов задоволено, витребувано на користь Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат», які зареєстровані як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1.

Проте, 08 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» продав вказані нежитлові приміщення ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Просив витребувати на користь Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв. м. у ОСОБА_2, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1 та визнати за Приватним підприємством «Торгово-комерційна фірма «Дана» право власності на нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв. м., які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року позовні вимоги Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» задоволено; витребувано на користь Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 м. Харкові, загальною площею 26,1 кв. м. із володіння ОСОБА_2, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1; визнано за Приватним підприємством «Торгово-комерційна фірма «Дана» право власності на нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв. м., які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» 3 524,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що станом на липень 2012 року спірний об'єкт нерухомого майна вже існував, як самостійний об'єкт цивільних правовідносин та був предметом правочинів щодо передачі в оренду та купівлі-продажу; отже, доводи позивача щодо того, що саме він здійснив будівництво цього майна та набув право власності на нього у 2015 році у зв'язку з проведенням реконструкції є необґрунтованими; що після набуття права власності на спірне нерухоме майно Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» з дозволу відповідного органу на земельній ділянці, яку надано йому в оренду, здійснено його реконструкцію, внаслідок чого зменшено площу об'єкта та фактично створено новий об'єкт нерухомого майна і набуто право власності на нього, а з позивачем будь - яких правочинів щодо земельної ділянки не укладалось; що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно єдиним власником спірного нерухомого майна був Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат», який і здійснив його відчуження йому, тому він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна; що позивач надав недостовірні дані до офіційних документів, на підставі яких отримано право власності на спірний об'єкт; що обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 містяться клопотання про витребування документів та призначення будівельно-технічної експертизи, які в судовому засіданні 12 березня 2019 року представником ОСОБА_2 шляхом подачі заяви про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та його представника не підтримані, тому не розглядалися.

04 січня 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення суду вважав незаконним. При цьому посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що прибудова «А-1-1» №№ 73-82 до цокольного поверху здійснено Приватним підприємством «Торгово-комерційна фірма «Дана» самочинно. Вищезазначені обставини справи встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 09 березня 2011 року, яке є чинним, оскільки не було договору оренди земельної ділянки та належним чином складеної та зареєстрованої будівельної документації, тобто станом на 2011 рік спірні об'єкти існували, були побудовані самочинно без будівельної документації та чинного договору оренди землі. Також, наголосив на тому, що в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» зафіксовані відомості про те, що оскільки будівництво здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, інформація про правове використання земельної ділянки не зазначається. Однак, площа нежитлових приміщень збільшена з 453, 1 кв. м. до 607, 8 кв.м., що свідчить про те, що Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» намагається узаконити самочинно побудовані приміщення, будівництво яких відбулося у 2006 році без будь - якої будівельної документації та правового використання земельної ділянки. Зазначив, що 17 листопада 2015 року між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0047 га строком до 01 жовтня 2020 року, на якій знаходиться нежитлова будівля літ. Ж». 18 березня 2015 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» укладено договір купівлі - продажу на нежитлову будівлю літ. «Ж» площею 28, 4 кв. м. по АДРЕСА_1. 15 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» зареєстрував Декларацію про початок виконання будівельних робіт за цією адресою та 03 лютого 2016 року - Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта. Після проведення реконструкції площа об'єкта зменшилась з 28, 4 кв. м. до 26, 1 кв. м. Державну реєстрацію речових прав на реконструйовану нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 26, 1 кв. м. проведено 10 березня 2016 року. Загальна площа спірного об'єкта складається з торговельної зали площею 22,3 кв. м. та підсобного приміщення площею 3, 8 кв. м. Також, вказав, що відповідно до листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентарізаціїґ» від 25 січня 2016 року вперше нежитлові приміщення літ. «Ж» №№83,84 вперше проінвентаризовано 26 липня 2012 року, тобто вони існували та не могли бути власністю позивача.

11 січня 2019 року від Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважав, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому фактично навів доводи, які є тотожні позовним вимогам. Зокрема, вказав, що Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» є єдиним власником спірних приміщень, які вибули з його володіння не з його волі; що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року вже витребувано на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» спірні приміщення; що укладання договору купівлі - продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» та ОСОБА_2 відбулося вже під час набуття чинності постанови Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року; що нежитлові приміщення в літ «Ж» , в літ. «А-5» та літ.»Ж-1» є тотожними.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 1997 року між Представництвом Фонду державного майна України в м. Харкові та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-комерційна фірма "Дана" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №1079-В-С, пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець продає, а покупець купує нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, орендоване Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-комерційна фірма "Дана" згідно договору оренди від 01 квітня 1996 року №240.

Нежитлове приміщення, що відчужується, належить продавцю на підставі рішень ХІІ сесії Харківської міської ради народних депутатів ХХІ скликання від 28 вересня 1992 року та V сесії ХХІІ скликання від 23 лютого 1995 року і зареєстровано в Державному комунальному підприємстві "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (реєстровий №1922 від 12 березня 1997 року): нежитлові приміщення літ. "А-5", цегляні, загальною площею 453,1 кв.м, експертною оціночною вартістю 49 716,00 грн., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

06 жовтня 1997 року між сторонами вказаного договору складений акт прийому-передачі майна державного підприємства №1079-В-С, за яким продавець передав, а покупець прийняв продане 22 травня 1997 року шляхом викупу майно: приміщення літ. "А-5" №№1-39 загальною площею 453,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 1997 року.

Згідно акта прийому-передачі нежитлового приміщення літ. «А-5», №№1-39, цегляного, загальною площею 453,1 кв. м., орендованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-комерційна фірма «Дана», за адресою: АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2005 року продавець передав, а покупець прийняв продане 22 березня 1997 року шляхом викупу нежитлове приміщення літ. «А-5», №№1-39, цегляне, загальною площею 453,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційним посвідченням Державного комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» нежитлові приміщення №№1-39 загальною площею 453,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-комерційна фірма "Дана" та записані в реєстрову книгу 09 жовтня 1997 року за реєстровим номером № 1922.

Відповідно до витягу Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 жовтня 2005 року №8701751 право власності на нежитлові приміщення №№1-39 в літ. «А-5» загальною площею 453,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за Приватним підприємством «Торгово-комерційна фірма «Дана» 21 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу №1079-В-С від 22 березня 1997 року, посвідченого Першою ХДНК, реєстровий №6-1105, угоди про внесення змін від 18 жовтня 2005 року, 6-4343, посвідченої Першою ХДНК та акта прийому-передачі №3383 від 18 жовтня 2005 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09 березня 2011 року встановлено, що рішенням сесії Харківської міської ради від 06 жовтня 2004 року №147/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів» Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана» надано земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 102 кв. м. до 01 грудня 2006 року в оренду для будівництва прибудови торговельних павільйонів до житлового будинку, але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації, та для експлуатації цього об'єкту до 01 грудня 2029 року.

Пунктом 5.2 вказаного рішення передбачено, що у випадку не здачі об'єктів до експлуатації у встановлені в рішенні строки, а також не отримання дозволів на виконання будівельних робіт зазначене рішення втрачає чинність і договори оренди земельних ділянок підлягають розірванню у встановленому порядку.

30 червня 2005 року на підставі договору оренди землі Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана» надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землю житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Площа переданої в оренду земельної ділянки складає 0,0102 га.

Відповідно до пункту 15 вказаного договору земельна ділянка була передана для будівництва прибудови торгівельних павільйонів до житлового будинку та для експлуатації цього об'єкту. Строк дії договору оренди відповідно до пункту 8 складає: на період будівництва до 01 грудня 2006 року (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01 грудня 2029 року.

Вказаний договір зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 30 червня 2005 року за №б999/05.

30 червня 2005 року на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки вказана земельна ділянка передана Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана». Матеріали справи не містять доказів того, що договір оренди є чинним.

30 січня 2015 року Департаментом ДАБІ у Харківській області на замовлення Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів.

20 лютого 2015 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на замовлення Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» виготовлено технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1.

31 березня 2015 року Департаментом ДАБІ у Харківській області на замовлення Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів.

28 травня 2015 позивачем отримано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88 загальною площею 607,8 кв. м в літ. "А-5", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак, додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та визнано за ним право власності на нежитлову будівлю в літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м. по АДРЕСА_1

03 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та Товаристом з обмеженою відповідальністю "Салтівський м'ясокомбінат" укладено договір оренди нежитлового приміщення, пунктами 1.1, 1.2 якого встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлову будівлю літ. "Ж" загальною площею 28,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення належить орендодавцю на праві власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року та додаткового рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року.

Зазначене додаткове рішення суду скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю в літ. "Ж" загальною площею 28,4 кв. м. по АДРЕСА_1.

При цьому судом встановлено, що нежитлова будівля літ. «Ж», фактичною площею 26,4 кв. м, знаходиться у складі нежитлових приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1, а саме: приміщень №№83,84, загальною площею 26,4 кв. м, що належать Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана». Крім того, суд зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів того, що нежитлове приміщення, площею 28,4 кв. м в літ. «Ж» по АДРЕСА_1 будувалось за кошти ОСОБА_6 та що йому надавалась земельна ділянка під забудову або з метою збереження самочинного будівництва та доказів того, що вона є окремо побудованою спорудою.

Під час чинності додаткового рішення суду, а саме 18 березня 2015 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за №747, пункт 1.1 якого встановлено, що продавець продав, а покупець придбав відповідно до умов цього договору Ѕ частку нежитлової будівлі літ. "Ж" загальною площею 28,4 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У пункті 1.2 цього договору встановлено, що нежитлова будівля, Ѕ частка якої відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року та додаткового рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року.

Також, 18 березня 2015 року між тими ж сторонами укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за №749, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» придбав Ѕ частку нежитлової будівлі літ. "Ж" загальною площею 28,4 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат», уклавши 18 березня 2015 року два договори купівлі-продажу з ОСОБА_6, придбав одну нежитлову будівлю літ. "Ж" загальною площею 28,4 кв .м., про що внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

17 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» та Харківською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0047 га, на якій знаходиться нежитлова будівля літ. «Ж», інших об'єктів інфраструктури немає, строком до 01 жовтня 2020 року. Договір є чинним.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 листопада 2015 року за №6704 нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, заінвентаризована в 2012 році, помилково визначена, як окрема нежитлова будівля. Ця нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, є частиною приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1, а саме: приміщення №№ 83, 84, загальною площею 26,4 кв. м., заінвентаризовані у 2015 році на замовлення Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана».

Проте, листом від 25 січня 2016 року Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, зокрема, про те, що 20 лютого 2015 року проведено нову інвентаризацію, де вказана нежитлова будівля помилково зазначена як приміщення №№83,84 площею 26,4 кв. м, розташовані у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-5». Обстеженням від 25 січня 2016 року встановлено, що приміщення, якими користується Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат», відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на 1 поверсі, тобто жодного відношення до нежитлових приміщень, якими користується позивач, немає.

04 лютого 2016 року Департаментом ДАБІ у Харківській області на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих товарів". Після проведення реконструкції площа об'єкта зменшилась з 28, 4 кв. м. до 26, 1 кв. м. Державну реєстрацію речових прав на реконструйовану нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 26, 1 кв. м. проведено 10 березня 2016 року. Загальна площа спірного об'єкта складається з торговельної зали площею 22,3 кв. м. та підсобного приміщення площею 3, 8 кв. м., що не співпадає як з загальною площею всього спірного об'єкта, так і з площею окремих його приміщень, яку вказує позивач.

08 лютого 2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» передав спірні нежитлові приміщення у власність відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 319 Цивільного кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частин 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, володілець майна є добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування майна, необхідно мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України. Під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем суд, повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Отже, зі скасуванням рішення суду втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16.

Матеріали справи свідчать про те, що дійсно позивач є власником нежитлових приміщень №№ 1-39 в літ. «А-5» загальною площею 453,1 кв. м. по АДРЕСА_1. Спірні приміщення №№83,84 в літ. «Ж» площею 26, 1 кв. м. належать відповідачу. Ці приміщення відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на 1 поверсі та не входять до складу нежитлових приміщень в літ. «А-5», що розташовані в цокольному поверсі.

Як вбачається з матеріалів справи фактично одночасно і Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана», і колишній власник спірних приміщень Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» почали реконструкцію нежитлових приміщень, отримавши відповідні Декларації на початок виконання будівельних робіт та готовність об'єкта до експлуатації. Тільки Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» розпочало реконструкцію нежитлових приміщень в літ. "А-5" №№ 1-39, 73-82 в цокольному поверсі без укладеного договору оренди, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» - з договором оренди земельної ділянки, який є чинним та на якій розташовані нежитлові будівлі №№ 83,84 в літ. «Ж» на першому поверсі. Після реконструкції, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» на законних підставах, площа спірних нежитлових приміщень зменшилась з 28, 4 кв. м. до 26, 1 кв. м., які і придбав відповідач, який є добросовісним набувачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що витребувати майно від добросовісного набувача може тільки власник майна. Проте, надані матеріали справи свідчать про те, що позивач не є власником спірного майна, тому і не має права його витребувати.

Посилання позивача на судові рішення, які фактично визнали за ним право власності, як на реконструйовані нежитлові приміщення №№ 1- 82, 85-88 , які не є предметом розгляду, так і на спірні приміщення №№ 83,84, в даному випадку не мають преюдиціального значення, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданого позивачем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідоцтво про право власності на спірні приміщення позивачем отримано тільки 28 травня 2015 року, а дата реєстрації відбулась майже на два тижня раніше 15 травня 2015 року фактично без підстави виникнення права власності. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не є безумовною підставою для визнання права власності без підстави його виникнення, тому вважати, що позивач є власником спірного майна, неможливо.

Висновок судової будівeльно-технічної експертизи, який проведено при розгляді господарської справи і на якому фактично базується судове рішення, щодо тотожності площі та літер спірних нежитлових приміщень, на який посилався і суд першої інстанції, суперечить матеріалам справи, зокрема, відомостям Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації», з яких вбачається, що при проведенні інвентаризації нежитлової будівлі літ. «Ж» помилково вказано, що приміщення №№ 83,84 площею 26, 4 кв. м. розташовані в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-5», оскільки обстеженням від 25 січня 2016 року встановлено, що приміщення, якими користується Товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат», відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на першому поверсі. Доказів на спростування цього факту не надано. В суді апеляційної інстанції на проведенні судової експертизи учасники справи не наполягали.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що земельна ділянка, на якій розташовані спірні приміщення знаходиться в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м'ясокомбінат» до 2020 року, тому, незрозуміло, яким чином позивач здійснював реконструкцію спірних нежитлових приміщень без згоди власника земельної ділянки - Харківської міської ради, яка до участі у справі не залучалась, із зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані.

Враховуючи вимоги статей 391, 388 ЦК України та обставини справи, судова колегія вважає, що позивач не довів своє право на витребування спірних нежитлових приміщень у відповідача, тому при наявності таких суперечливих матеріалів справи, а також того, що позивач, вважаючи себе власником спірних нежитлових приміщень, просив визнати за ним право власності в судовому порядку на ці спірні нежитлові приміщення без надання відповідних доказів, крім судових рішень, які не мають преюдиціального значення, в задоволенні позову позивачу необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, з Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» на користь ОСОБА_2, виходячи з ціни позову, необхідно стягнути 5286, 00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана» - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» на користь ОСОБА_2 5286, 00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.