Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 457/993/16-ц

провадження № 61-33392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Василюк Т. В. від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області в складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., від 14 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що між банком та ОСОБА_1 23 червня 2008 року укладено кредитний договір № 235048-cred, відповідно до умов до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 доларів США строком до 23 жовтня 2009 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором № 235048-cred банк уклав договір поруки з ОСОБА_2 ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання не виконував - не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 01 серпня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 5 001,66 доларів США, яка складається з: 4 831,62 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом; штрафів: 10,08 доларів США (фіксована складова) та 159,96 доларів США (відсоткова складова). Рішенням Трускавецького міського суду від 30 березня 2010 року задоволено позов про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3 337,16 доларів США. Погашення кредиту відбувалося у період з 12 жовтня 2010 року по 26 січня 2012 року.

Збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5 001,66 доларів США, що станом на 01 серпня 2016 року становить 124 041,14 грн, за кредитним договором № 235048-cred, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 17 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі 5 001,66 доларів США, що станом на 01 серпня 2016 року відповідно до службового розпорядження Національного Банку України становить 124 041,14 грн, за кредитним Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 860,61 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог статей 625, 526, 599 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) зобов`язання повинно виконуватися належним чином. Ухвалене Трускавецьким міським судом Львівської області 30 березня 2010 року рішення про стягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених умовами договору та не тягне за собою припинення дії договору.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки протягом шести місяців з дня, до якого кредитні зобов`язання позичальника повинні бути виконані, банк не звернувся з позовом до поручителя, зобов`язання останнього припинилося 26 червня 2012 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками, яких дійшов суд першої інстанції та вказав, що оскільки сторони погодили, що строк позовної давності становитиме 5 років, а рішення суду від 30 березня 2010 року перебувало на примусовому виконанні у виконавчій службі з 12 жовтня 2010 року по 26 січня 2012 року то саме із дати закінчення його виконання слід обчислювати строк позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми статей 549, 624, 625 ЦК України. Так судами необґрунтовано застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність, зокрема, щодо стягнення штрафів. Вказував, що судовим рішенням задоволено позов банку та достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором. У такому випадку нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісій та неустойки поза строком дії договору законом не передбачено, а вимог згідно статті 625 ЦК України банк не заявляв ні в основаному позові, ні в заяві про збільшення позовних вимог.

Вказував, що усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики але в межах строку позовної давності. Крім того, вказував, що судами не встановлено фактичні обставини справи, суди не сприяли всебічному та повному з`ясування обставин справи, від яких залежить правильність вирішення справи, а тому дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2017 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» направило відзив на касаційну скаргу, в якому вказувало, що суди першої та апеляційної інстанції правильно застосували норми матеріального та процесуального права, тому просило судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 235048-cred, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит у розмірі 4 000 доларів США строком до 23 жовтня 2009 року. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Пунктом 5.7 вказаного договору сторони обумовили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки (пені, штрафів) тривалістю 5 років.

23 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, яким ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором № 235048-cred.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість, що утворилась станом на серпень місяць 2009 року за кредитним договором № 235048-cred у розмірі 3 337,16 доларів США на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судове рішення перебувало на примусовому виконанні у виконавчій службі та виконувалося з 12 жовтня 2010 року по 26 січня 2012 року.

Станом на 01 серпня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 235048-cred у розмірі 5 001,66 доларів США, яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 4 831,62 доларів США та штрафів відповідно до договору: 10,08 доларів США (фіксованої частини) та 159,96 доларів США (процентної складової).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Звернувшись із позовом про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором № 235048-cred, який рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 березня 2010 року задоволено, ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та штрафів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та штрафів.

З урахуванням наведеного, у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, штрафи за несвоєчасність виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки у 2010 році банк пред`явив до ОСОБА_1 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове виконання кредитного зобов`язання шляхом пред`явлення відповідного позову.

Отже, суди задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», дійшли помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, яка утворилась після пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту боржником. Оскільки банк вже реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості і після настання строку погашення кредиту в повному обсязі в позивача відсутні правові підстави нараховувати проценти за кредитом, штрафи, а, отже, його право не порушено, а тому у позові необхідно відмовити з цих підстав.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для часткового скасування ухвалених судових рішень.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених вище.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець