Справа №463/6383/18
Провадження №2/463/571/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1-А.П.,

позивача - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

встановив:

позивач звернулася із позовом до відповідача, третьої особи про визнання ОСОБА_4, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №104 в будинку №69 по вул. Медової Печери в м. Львові та зняття його з реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була приватизована нею та співласником якої є третя особа ОСОБА_5 Крім цього в квартирі зареєстрований ще відповідач, який в даній квартирі тривалий час не проживає. Оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, змушена звернутись до суду за захистом свої прав.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач, представник позовні вимоги підтримали з аналогічних мотивів, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, і від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подано.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач та третя особа не заперечили.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Позивач звернувшись до суду позовом просить визнати відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням квартирою №104 в будинку №69 по вул. Медової Печери в м. Львові та зняття його з реєстрації з підстав ст.405 ЦК України, оскільки на її думку відповідач тривалий час не користується квартирою, що є її власністю, на її вимогу добровільно відмовляється знятися з реєстрації, чим на її переконання порушує її майнові права власника. В підтвердження своїх обґрунтувань позивачем представлено суду свідоцтво про право власності на квартиру (а.с.11), довідку з місця проживання (а.с.5), акт обстеження житлових умов (а.с.6,7,8).

Із представленого позивачем свідоцтва про право власності на квартиру від 10.03.1998 року (а.с.11) вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4-В.І.

Таким чином убачається, що відповідач ОСОБА_4-В.І., окрім того, що є зареєстрований в даній квартирі, являється її співвласником на праві спільної сумісної власності. А відтак даючи правову оцінку спірним правовідносин суд не вправі виходити лише із положень житлового законодавства, а повинен керуватися іншими нормами цивільного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають в процесі здійснення права власності.

Зокрема за змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також у відповідності до положень ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону, зокрема щодо змісту права власності та беручи до уваги, що відповідач являється співвласником спірного житлового приміщення суд дійшов висновку, що тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації не може бути підставою для позбавлення його права користування своєю власністю. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289ЦПК України, суд -

ухвалив:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Дата складання повного рішення суду - 25 березня 2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Третя особа: ОСОБА_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя Жовнір Г.Б.