Єдиний унікальний номер 227/1465/19 Номер провадження 22-ц/804/2247/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати (справа № 227/1465/19, суддя Любчик В.М., повний текст рішення складений 21 червня 2019 року в м. Добропілля Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 23 520,10 грн., компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4 309,40 грн., а всього - 27 829, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі. Згідно до наказу № 6261/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, позивача було звільнено з посади інженера ІІ категорії бригади по стандартизації, метрології і ремонту вимірювальних пристроїв ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, однак у день звільнення остаточного розрахунку за період з березня 2017 року, проведено не було.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 17 040 грн. 31 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4 309 грн. 40 коп. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 589 грн. 49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» входив до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької та Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

02 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лаврищев В.В. надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просив залишити апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» без задоволення, а рішення суду без змін (а.с. 138-146).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 27 829 грн. 50 коп., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

У період з 02 серпня 1999 року по 17 липня 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

02 серпня 1999 року позивача було прийнято до «Іловайської дистанції сигналізації і зв`язку».

На підставі наказу № 198 від 11 червня 2009 року «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» перейменоване на «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця».

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року, «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у Виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записами у трудовій книжці виданої на ім`я позивача серії НОМЕР_1 .

Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно долученого до матеріалів справи наказу (розпорядження) № 6261/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, позивача було звільнено з посади інженера ІІ категорії бригади по стандартизації, метрології і ремонту вимірювальних пристроїв ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату, про що у трудовій книжці зроблено запис № 10, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 22 дні відпустки.

До матеріалів справи долучено копії розрахунків заробітної плати позивача, з яких вбачається, що за березень 2017 року всього нараховано 4 599,00 грн., сума до виплати 3 657,05 грн.; з квітень 2017 року всього нараховано 3 662,63 грн., сума до виплати 2 912,46 грн.; за травень 2017 року всього нараховано 3 662,63 грн., сума до виплати 2 912,46 грн.; за червень 2017 року всього нараховано 0,00 грн., за липень 2017 року всього нараховано 11 595,84 грн. (до складу зазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 22 дні відпустки), сума до виплати становить 9 377,15 грн.

Також, позивач ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копії табелів обліку використання робочого часу за період березня - липня 2017 року, копію повідомлення на ім`я позивача від 03 травня 2017 року, у якому зазначено, що з 17 липня 2017 року посада інженера ІІ категорії бригади по стандартизації, метрології і ремонту вимірювальних пристроїв ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає ліквідації та виведенню зі штатного розпису.

Судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та те, що при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було. Заборгованість по заробітній платі (нарахована), як заявлено позивачем, за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 23 520,1 грн. (сума до виплати становить 18 859,12 грн.).

Суд зазначив, що позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1 818,81 грн. (сума до оподаткування дорівнює 2 173, 47 грн.)

На думку суду, стягненню за період з березня по липень 2017 року підлягає сума заборгованості у розмірі 17 040,31 грн.

Суд прийняв, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 10 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але зазначив, що це не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками, відповідно до норм трудового законодавства.

Суд погодився з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати та стягнув з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 309,40 грн.

При вирішенні справи суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Однак, суд першої інстанції дійшов такого висновку при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду не може бути залишено без змін.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого, заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation), стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Відповідно до п. 14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не було додержано вказаних вище норм законодавства.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період з 16 березня по 17 липня 2017 року в розмірі 21 346,63 гривень, із розрахунку 23 520,10 грн. - 2 173,47 грн. (без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

Враховуючи, що суд першої інстанції при визначенні суми заборгованості заробітної плати допустив неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в цієї частині підлягає зміні.

Також апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині суми стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з огляду на таке.

Оскільки вихідна допомога при звільненні має разовий характер та, відповідно до пункту 3.8. розділу 3 «Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї, відповідно до статті 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не нараховується.

Позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2 425,53 грн. із розрахунку 4 599 грн. (сума нарахованої заборгованості за березень 2017 року) - 2 173, 47 грн. (сума виплаченої заборгованості за березень 2017 року), оплати за час простою та матеріальної допомоги, що має систематичних характер за період з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 12 621,68 грн., з яких за квітень 2017 року - 3 662,63 грн., за травень 2017 року - 3 662,63 грн., за червень 2017 року - 0,00 грн., за липень 2017 року - 268,10 грн.; компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 5 028,32 грн., оскільки на теперішній час зазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати цих доходів, які належать до фонду оплати праці, складає більше, ніж один місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Тобто, для нарахування компенсації за час затримки виплати на зазначені доходи, з них необхідно відрахувати податок з доходів фізичних осіб, який, відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України, складає 18% доходу, та військовий збір, який, відповідно до п.п. 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу, складає 1,5%.

Компенсація за час затримки розраховується на день постановлення рішення судом апеляційної інстанції та станом на 22 жовтня 2019 року складає:

1) за березень 2017 року = 2 425,53 грн. (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 1 952,55 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 24,2% (коефіцієнт інфляції) = 472,51 грн.

2) за квітень 2017 року = 3 662,63 грн (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 2 948,42 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 23,1% (коефіцієнт інфляції) = 681,09 грн.

3) за травень 2017 року = 3 662,63 грн (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 2 948,42 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 21,5% (коефіцієнт інфляції) = 633,91 грн.

4) за червень 2017 року = 0,00 грн (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 0,00 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 19,6% (коефіцієнт інфляції) = 0,00 грн.

5) за липень 2017 року = 5 296,42 грн (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 4 263,61 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 19,3% (коефіцієнт інфляції) = 822,88 грн.

Загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період березень - липень 2017 року становить 2 610,39 грн. і саме ця сума компенсації за час затримки підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості з заробітної платі за спірний період та розміру суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягає зміні щодо розмірів стягнення цих заборгованостей.

З Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість з заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 21 346, 63 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2 610,39 грн., частково задовольнивши заявлений позов. В іншій частині позову слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість виконання своїх зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, які було засвідчено науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, слід зазначити наступне.

Наданий до суду апеляційної інстанції науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

Доводи відповідача, що відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Крім того, як вказано в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Встановивши, що рішення суду про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого судом неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права, суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня по 17 липня 2017 року в розмірі 21 346,63 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2 610,39 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 661,47 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), із розрахунку: 23 957,02 грн. - розмір задоволених вимог помножений на 768,40 грн. - розмір судового збору, що підлягав оплаті при поданні позову, поділений на 27 829,50 грн. - розмір заявлених позовних вимог.

Від сплати судового збору за подачу позову ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами і доповненнями).

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 108, 133).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з держави на користь відповідача підлягає частковому відшкодуванню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 160,38 грн., виходячи із розрахунку: 27 829,50 грн. - 23 957,02 грн. = 3 872,48 грн. (розмір задоволених вимог за апеляційною скаргою), помножений на 1 152,60 грн. - розмір судового збору, що оплачений при поданні апеляційної скарги, поділений на 27 829,50 грн. - розмір вимог за апеляційною скаргою).

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 661,47 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 160,38 грн., то з відповідача на рахунок держави підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у загальній сумі 501,09 грн. (661,47 грн. - 160,38 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, та в частині стягнення судового збору змінити та викласти у наступній редакції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 суму заборгованості по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 21 346 (двадцять одна тисяча триста сорок шість) гривень 63 копійки без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2 610 (дві тисячі шісток десять) гривень 39 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рахунок держави судовий збір в розмірі 501 (п`ятсот одна) гривні 09 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя М.С. Будулуца

Судді:

О.І. Корчиста

О.О. Тимченко