Справа № 462/6436/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3091/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Львів

Справа № 462/6436/18

Провадження № 22-ц/811/3091/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 27 листопада 2018 року (суддя Галайко Н.М..)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

11 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області Олініченко В. І. велося досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004502 від 17 грудня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України. Зазначає, що понад два роки триває бездіяльність у даному кримінальному провадженні, що є протиправним та грубо порушує його права як потерпілого. Вказує, що слідчий Олініченко В. І. виніс постанову про відмову у визнанні його потерпілим у зазначеному провадженні, яка 15 лютого 2017 року була скасована Галицьким районним судом м. Львова. Надалі слідчим Олініченко В. І. була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0004502 від 17 грудня 2016 року, яка 20 квітня 2018 року скасована Галицьким районним судом м. Львова з огляду на її передчасність. Вважає незаконною та протиправною бездіяльність та дії слідчого Олініченко В. І. Моральну шкоду оцінює в 25 000 грн., оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність старшого слідчого Олініченка В.І. Неправомірна бездіяльність відповідача спричинила виникнення у нього нервового стресу, переживань, порушення режиму сну. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Враховуючи становлене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначав бездіяльність старшого слідчого СВ Прокуратури Львівської області в частині неналежного виконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується лержавою.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, щовідповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) слідчого.

Незаконність та протиправність цих діяньу встановленому законом порядку встановлена не була.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, прийняттям старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області постанови про відмову у визнанні його потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження № 0004502 від 17 грудня 2016 року, вважаючи такі рішення незаконними і протиправними лише з огляду на подальше його скасування Галицьким районним судом м. Львова.

З ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року вбачається, що позивач звернувся зі скаргою, у якій просив скасувати постанову слідчого Олініченко В. І. про відмову у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0004502 від 17 грудня 2016 року. Зазначеною ухвалою постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим була скасована на підставі порушення прав потерпілого, які передбачені нормами КПК України.

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2017 року, позивач звернувся до суду зі скаргою, у якій просив скасувати постанову слідчого Олініченко В. І. про закриття кримінального провадження № 0004502 від 17 грудня 2016 року. Зазначеною ухвалою постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована на підставі її передчасності.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвали Галицького районного суду м. Львова свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому старшим слідчим СВ Прокуратури Львівської області Олініченко В. І. моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 388 - 391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, оскільки розгляд справи без виклику учасників справи.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 21 березня 2019 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 21 березня 2019 року

Помічник судді М.Б. Борачок