Справа № 482/2121/18
Номер провадження 2/482/54/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання - Мозгової В.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Нова Одеса Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на Ѕ частку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

В позовній заяві зазначає, що 06.09.1986 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В період шлюбу та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за відповідачем,

Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач просила визнати за нею право власності в спільному майні подружжя на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.02.2019 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

11.03.2019 року до суду надійшла заява позивача, підписана та подана її представником - адвокатом Островським С.Б., про зміну прізвища позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, відповідно до рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.02.2019 року.

В підготовче судове засідання сторони не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 надали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися до зали судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що 06.09.1986 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області було зареєстровано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП №454141 від 06.09.1986р.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано та відновлено позивачу ОСОБА_1 дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Судом також встановлено, що після укладення шлюбу та народження дітей відповідач ОСОБА_2 став на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який веде виконавчий комітет Новоодеської міської ради. Метою постановлення на облік було отримання житла для його сім'ї у складі 4-х чоловік, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради за №108 від 09.07.1991р..

Згідно рішення Новоодеської міської ради за №224 від 12 жовтня 2001 року «Про зміну призначення будівлі дитячого садка «Джерельце» по вул. Леніна на житлову будівлю, розподіл та переобладнання житла га дольовій участі підприємств, організацій та закладів міста» було вирішено змінити призначення будівлі дитячого садка "Джерельце" по вул. Леніна на житловий будинок; переобладнати приміщення під 18-ти квартирний житловий будинок згідно представленого проекту за рахунок дольової участі підприємств, організацій та закладів міста згідно списку; по закінченню будівельних робіт залишити будинок у сумісній власності територіальної громади та відомств, які здійснювали переобладнання; затвердити розподіл житлових квартир.

14 червня 2002 року на засіданні профспілкового комітету Новоодеської загальноосвітньої школи №2 було вирішено надати приміщення дитячого садка по вул. Леніна, 320 під переобладнання в житлові квартири членам трудового колективу, які подали заяви і потребують житла, в тому числі і відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується витягом з рішення засідання профспілкового комітету Новоодеської ЗОШ №2 (протокол №18 від 14.06.2002р.) та довідкою Новоодеської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 за №112 від 30.10.2001р.

23 серпня 2002 року був зареєстрований Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Джерельце-2", згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоодеської міської ради за № 211 від 13.09.2006 року «Про надання дозволу на переобладнання будівлі дитячого садка в 2-х поверховий 18-ти квартирний житловий будинок» було вирішено дозволити ЖБК "Джерельце-2" здійснити переобладнання будівлі дитячого садка по вул. Леніна, 320 в 2-х поверховий 18-ти квартирний житловий будинок.

Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області №691-р від 25 жовтня 2006 року було затверджено акт державної комісії житлово-будівельного кооперативу "Джерельце -2" про готовність до експлуатації 18-ти квартирного жилого будинку в м. Нова Одеса вул. Леніна, 320

Рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради № 49 від 14 лютого 2007 р. відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на подальше оформлення переобладнаної квартири в ЖБК "Джерельце-2" в приватну власність.

Рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради № 72 від 14 березня 2007 року вирішено оформити право власності за членом ЖБК "Джерельце-2" ОСОБА_2 на переобладнану квартиру загальною площею 72,0 кв.м., житловою 49,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2

На підставі зазначеного рішення відповідачу ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 04.05.2007 року.

Право власності на нерухоме майно зареєстроване РКП «Новоодеське РБТІ» від 04.05.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14448580 від 04.05.2007 року.

Як вбачається з позовної заяви за період з 2002 року по 2006 рік включно сторони спільними зусиллями та за спільні кошти переобладнали приміщення у квартиру та здійснили у ній ремонт.

Рішенням Новоодеської міської ради №10 від 06 липня 2011 року 18-тиквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 переданий на баланс ОСББ "Джерельце-2.

Спірна квартира використовується сім'єю ОСОБА_2 для проживання, що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають АДРЕСА_3.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред. 1969р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України (в ред. 2002 р.) шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. З ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Така ж норма права містилась і в статті 28 КпШС України.

Частини 1 ст. 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до абз. 1 п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки будь- яких доказів про існування домовленостейміж сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, відповідачем визнано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю,суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини, за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп.

З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

Оскільки 29.11.2018 року ухвалою суду за клопотанням позивача ОСОБА_1 було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 та позовні вимоги ОСОБА_1 в частини виділення їй у власність Ѕ частки спірної квартири підлягають задоволенню то відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на Ѕ частку квартири- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 - 352 грн. 40 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до квитанції № 0.0..1 від 02 листопада 2018 року - 352 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 березня 2019 року.

Суддя О.І.Демінська