Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 283/1407/16-ц

провадження № 61-18677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Малинська міська рада Житомирської області,

особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю, Шевчук А. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малинської міської ради Житомирської області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов`язання передати земельну ділянку у власність, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 27/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . На підставі рішення 19-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 01 лютого 2012 року № 1 03 травня 2012 року вона отримала державний акт серії ЯМ № 505556 на право власності на земельну ділянку площею 0,0557 га, кадастровий номер :01:005:0592, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року у справі № 283/706/15-ц визнано недійсним та скасовано пункт 8.9 вищевказаного рішення Малинської міської ради, а також визнано недійсним та скасовано виданий їй державний акт. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що у 2011 році при оформленні технічної документації із землеустрою на її ім`я Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» було допущено технічну помилку, а саме замість належного розміру земельної ділянки 0,0462 га неправильно зазначено 0,0557 га, що також помилково відображено в державному акті на право власності на земельну ділянку. У зв`язку з помилкою в технічній документації рішенням Малинської міської ради від 14 серпня 2015 року «Про припинення права користування, внесення змін у рішення, передачу у власність, надання в оренду земельних ділянок» було внесено зміни в підпункт 8.9 рішення 19-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 01 лютого 2012 року щодо зазначення площі земельної ділянки замість 0,0557 га - 0,0462 га, викладено його в новій редакції, а саме затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0462 га. В подальшому зазначений підпункт 8.9 рішення міської ради було відмінено рішенням 30-ї сесії 7-го скликання Малинської міської ради Житомирської області від 11 грудня 2015 року, яке вона вважає незаконним з огляду на висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009, за яким органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним та скасувати рішення 30-ї сесії 7-го скликання Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року в частині відміни підпункту 8.9 рішення 68-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 14 серпня 2015 року, а також зобов`язати Малинську міську раду передати їй у власність земельну ділянку площею 0,0462 га, кадастровий номер:01:005:0592.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 рокуу складі судді Тимошенка А. О., з урахуванням ухвали цього суду від 30 січня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення 30-ї сесії 7-го скликання Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року в частині відміни підпункту 8.9 у рішенні Малинської міської ради 68-ї сесії 6-го скликання «Про припинення права користування, внесення змін у рішення, передачу у власність, надання в оренду земельних ділянок». Зобов`язано Малинську міську раду Житомирської області передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0462 га згідно з кадастровим номером земельної ділянки - :01:005:0592.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що рішення Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року є незаконним з огляду на висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009. Після затвердження проекту землеустрою Малинська міська рада повинна була надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0462 га, кадастровий номер :01:005:0592, але не зробила цього, тому позовні вимоги про зобов`язання передати земельну ділянку у власність є обґрунтованими.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що інші співвласники будинку, зокрема ОСОБА_2 не погодили межі суміжного землекористування, виходячи з площі земельної ділянки ОСОБА_1 - 0,0462 га. Висновок суду першої інстанції про неправомірність рішення Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року в частині відміни підпункту 8.9 у рішенні цієї ради від 14 серпня 2015 року та про обов`язок міської ради передати земельну ділянку у власність позивачу не відповідає обставинам справи і суперечить нормам матеріального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У січні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року і залишити в силі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи і не звернув уваги на те, що даний спір виник з технічної помилки щодо відображення площі земельної ділянки і що технічна документація із землеустрою була погоджена з іншими співвласниками будинку, в тому числі ОСОБА_2 , що ніким не оспорювалося. Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд не врахував висновків, які викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009.

ОСОБА_2 та Малинська міська рада подали заперечення на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги. Питання організації і здійснення землеустрою, регулювання земельних відносин, розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відноситься до виключної компетенції відповідної сільської, селищної, міської ради, а не суду. Крім цього, оспорюваним рішенням міської ради не порушено права позивача і вона може реалізувати їх іншими способами.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Малинського районного суду Житомирської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 квітня 2018 року справу № 283/1407/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням Малинської міської ради від 22 грудня 2006 року особі, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 .

У 2007 році Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» на ім`я ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0575 га.

26 червня 2007 року Малинська міська рада прийняла рішення про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки та видачу їй державного акта на право власності на земельну ділянку.

На підставі зазначеного рішення 06 червня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯД № 157209 на право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га по АДРЕСА_2 . Цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:005:0197 і відомості про неї внесено в державний земельний кадастр.

Рішенням Малинської міської ради від 24 квітня 2008 року ОСОБА_1 також було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання державного акта направо власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

01 лютого 2012 року Малинська міська рада прийняла рішення, яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та надала дозвіл на видачу ОСОБА_1 державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку.

03 травня 2012 року ОСОБА_1 було видано державний акт серії ЯМ № 505556 на право власності на земельну ділянку площею 0,0557 га, яка розташована по АДРЕСА_2 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:005:0592.

Зазначені обставини також було встановлено рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року у справі № 283/706/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Малинської міської ради Житомирської області, треті особи: Малинське міське комунальне підприємство «Земельно-кадастрове бюро», Управління Держземагентства у Малинському районі Житомирської області, про визнання недійсними і скасування рішення міської ради та державного акта на право власності на землю, яким було визнано недійсним та скасовано пункт 8.9 рішення 19-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 01 лютого 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, передачі у власність та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0557 га, а також визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯМ № 505556 на право власності на земельну ділянку площею 0,0557 гектара, кадастровий номер :01:005:0592 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 08 червня 2012 року за № 00417.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що в технічній документації із землеустрою ОСОБА_1 була допущена помилка, в результаті якої їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0557 га, хоча фактично їй належить земельна ділянка площею 0,0462 га.

Тобто рішенням суду встановлено факт належності ОСОБА_1 земельної ділянки, яку вона просила надати їй у власність.

Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На замовлення ОСОБА_1 було виготовлено іншу технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0462 га, яка вже перебувала в її користуванні і якій присвоєний кадастровий номер :01:005:0592.

Рішенням 68-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради Житомирської області від 14 серпня 2015 року «Про припинення права користування, внесення змін у рішення, передачу у власність, надання в оренду земельних ділянок» було внесено зміни у підпункт 8.9 рішення 19-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 01 лютого 2012 року та викладено вказаний підпункт в такій редакції: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0462 га.

Листом виконавчого комітету Малинської міської ради від 22 червня 2016 року № М-411/02-18 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до рішення 30-ї сесії 7-го скликання Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року відмінено підпункт 8.9 рішення 68-ї сесії 6-го скликання Малинської міської ради від 14 серпня 2015 року «Про припинення права користування, внесення змін у рішення, передачу у власність, надання в оренду земельних ділянок» у зв`язку із судовим рішенням від 01 липня 2015 року у справі № 283/706/15-ц в частині визнання недійсним та скасуванням державного акта серії ЯМ № 505556 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0557, кадастровий номер :01:005:0592. Для отримання права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 потрібно провести виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та присвоїти окремі адреси кожній із частин будинку. Після цього необхідно звернутися до ліцензованої землевпорядної організації за виготовленням технічної документації із землеустрою.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Згідно з пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскаржуване рішення Малинської міської ради від 11 грудня 2015 року про відміну раніше прийнятого рішення цієї ж ради є незаконним з огляду на вищевказані висновки Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2009. У зв`язку з прийняттям рішення Малинської міської ради від 14 серпня 2015 року «Про припинення права користування, внесення змін у рішення, передачу у власність, надання в оренду земельних ділянок», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0462 га, виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , і вона як суб`єкт цих правовідносин не надавала згоди на їх зміну чи припинення.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилалася на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності і питання користування земельною ділянкою співвласниками будинку не вирішувалося, тому Малинська міська рада не могла приймати рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність одним співвласникам без врахування інтересів інших співвласників. З часу отримання ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельну ділянку вона була обмежена у здійсненні свого права вільно розпоряджатися своєю частиною житлового будинку та земельної ділянки. Отримавши витяг з Державного земельного кадастру про свою земельну ділянку, з публічної кадастрової карти їй стало відомо про те, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:005: 0592 накладається на її земельну ділянку.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів погодження меж суміжного землекористування з іншими співвласники будинку, зокрема з ОСОБА_2 . Однак при цьому апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно з частинами першою, четвертої, сьомою статті 55 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Отже, щоб набути право власності на земельну ділянку необхідно здійснити комплекс робіт: провести кадастрову зйомку землі з геодезичним встановленням меж земельної ділянки, яка включає, зокрема, і, перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки, погодження цих меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає перевірку того, чи не належить земельна ділянка іншому власнику або правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Частиною першою статті 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 4.1 - 4.4 Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено правовий висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Доводи ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:005: 0592 накладається на її земельну ділянку, не підтверджені відповідними доказами, і під час перегляду справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції таких обставин не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не спростував обставин, встановлених місцевим судом, не з`ясував неналежним чином фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та неправильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми матеріального права, у зв`язку з чимбезпідставно скасував судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 661,44 грн, які підлягають стягненню з відповідача на її корить.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року скасувати, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з Малинської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 661 (шістсот шістдесят одну) гривню 44 копійки судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов