Справа № 362/3103/19 Головуючий в суді І інстанції Марчук О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелиці А.В. щодо невжиття заходів по закінченню виконавчого провадження № 43978333 та звільнення майна з-під арешту, зобов`язати відділ УДВС ГТУЮ у Київській області видати постанову про закінчення виконавчого провадження № 43978333 та звільнити його майно з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця від 15 жовтня 2014 року.

В обґрунтування доводів скарги послався на те, що на виконанні в УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 43978333 з виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013 року у справі № 1008/4538/12, яким в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Форум» звернуто стягнення на заставлене майно.

Вказує, що ухвалою місцевого суду від 23 липня 2018 року виконавчий лист у справі № 1008/4538/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, через що 16 березня 2019 року він звернувся до органу виконавчої служби із заявою про закриття цього виконавчого провадження та звільнення його майна з-під арешту, однак його заяву залишено без відповіді і не вчинено жодних дій по закриттю виконавчого провадження, тому вимушений звернутися до суду із цією скаргою.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що місцевим судом не було взято до уваги, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року виконавчий лист у справі № 1008/4538/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вказане виконавче провадження підлягає закінченню зі звільненням майна боржника з-під арешту, однак цього судом враховано не було, тому, на його думку, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що не закінчення вказаного виконавчого провадження державним виконавцем і не звільнення ним майна боржника з-під арешту є правомірними, оскільки у державного виконавця відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження, що не перебуває на виконанні, а тому такі дії виконавця не суперечать вимогам закону і не порушують права та інтереси ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало на виконанні виконавче провадження № 43978333 з виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмети іпотеки на користь ПАТ «Банк Форум».

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області від 15 жовтня 2014 року видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , зокрема на земельні ділянки площами 6, 8601 га, 6,8699 га та 6, 5999 га, які розташовані у Васильківському районі Київської області (а.с.41).

Постановою державного виконавця від 20 травня 2016 року виконавчий документ у вказаному виконавчому провадженні було повернуто стягувачу (а.с.44).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року виконавчий лист у справі № 1008/4538/12 визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.54-56).

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до УДВС ГТУЮ у Київській області із заявою, в якій просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 43978333 з виконання виконавчого листа у справі № 1008/4538/12 від 25 травня 2013 року, звільнити його майно з-під арешту та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання вказаного виконавчого листа (а.с.8-9).

12 квітня 2019 року заступник начальника відділу Перепелиця А.В.письмово повідомив ОСОБА_1 , що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не оскаржувалася, а також що арешт може бути знятий лише за рішенням суду (а.с.10).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевим судом не було взято до уваги зазначених вимог закону та належним чином не з`ясовано усіх обставин справи, оскільки за наявності судового рішення про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та у разі прийняття державним виконавцем постанови про закінчення такого виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, однак цього місцевим судом враховано не було та у наслідку постановлено помилкову ухвалу про відмову у задоволенні вимог скаржника про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною.

Разом з тим, вимоги скаржника щодо зобов`язання державного виконавця видати постанову про закінчення виконавчого провадження та звільнення майна з-під арешту задоволенню не підлягають, оскільки суд не може брати на себе виключні повноваження інших державних органів, зокрема органів державної виконавчої служби, які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги часково заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням постанови про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року - скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення скарги.

Визнати бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. щодо невжиття заходів по закінченню виконавчого провадження № 43978333 з виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013 року у справі № 1008/4538/12 - неправомірною.

У задоволенні інших вимог скаржника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: