Головуючий суду 1 інстанції - Дідоренко А.Е.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 417/7129/19
Провадження № 22-ц/810/143/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Кризька сільська рада Марківського району Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу

Марківського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року, постановлену у складі судді Дідоренко А.Е. в залі судових засідань Марківського районного суду Луганської області у смт. Марківка

у справі за позовом

ОСОБА_2 до Кризької сільської ради Марківського району Луганської області про витребування моральної шкоди та втраченої вигоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кризької сільської ради Марківського району Луганської області про відшкодування моральної шкоди та втраченої вигоди.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до Кризької сільської ради Марківського району Луганської області про відшкодування моральної шкоди та втраченої вигоди визнано неподаною та повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року, посилаючись на те, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, зокрема, що він усунув недоліки позовної заяві, що були зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 09.01.2019 року, в заяві від 23.01.2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, приймаючи до уваги положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 9 січня 2019 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від оплати судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до Кризької сільської ради Марківського району Луганської області про витребування моральної шкоди та втраченої вигоди - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Постановляючи ухвалу від 28 січня 2019 року про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що після отримання ухвали суду від 28 січня 2019 року позивачем не усунуто недоліки у встановлений строк, а саме, не надано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, як це передбачено ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 9 січня 2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від оплати судових витрат у справі за його позовом, позов було залишено без руху.

Зазначено, що позовну заяву позивачем подано 13.11.2018 року, таким чином, позивач не навів переконливих доказів про те, що саме на момент звернення до суду (у січні 2019) його майновий стан не дозволяє сплатити судові витрати, бо позивачем не долучено ні довідки про склад сім'ї, ні довідки про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, ні банківських документів про відсутність на рахунку коштів, ні довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

На виконання вказаної ухвали, ОСОБА_2 надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що інформація про його майновий стан була надана суду в повному обсязі, він є інвалідом третьої групи, ніде не працює за станом здоров'я, отримує пенсію в розмірі 1492 грн., яка витрачається на ліки.

Проте суд першої інстанції на зазначені доводи позивача уваги не звернув.

Так, постановляючи ухвалу від 09.01.2019 року про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції не роз'яснив позивачу право на звернення до суду з клопотанням щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п.1.ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.4.ч.1 ст. 379 ЦПК України - порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, вказані судом першої інстанції підстави залишення позовної заяви без руху не повною мірою відповідають вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК, певною мірою порушують право позивача на доступ до суду, що є захищеним основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції, адже встановлені судом обмеження права доступу щодо умов прийнятності позову не ґрунтуються належним чином на вимогах процесуального законодавства, не свідчать про пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою. За таких обставин суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви. Оскільки питання про визнання позовної заяви неподаною та повернення було вирішено судом першої інстанції всупереч нормам процесуального права з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, що відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: