Справа №560/276/19
У Х В А Л А

18 березня 2019 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Сидоренко З.С., розглянувши матеріали позову Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 товариство "Комерційний банк "Глобус" звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за Договором про встановлення ліміту овердрафту до Договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02.02.2018 року в розмірі 120550,10 грн. та судові витрати по справі.

Встановивши, що позовну заяву було подано без додержання вимог ч. 4 ст.177 ЦПК України та ст. 95 ЦПК України, які передбачають, що до позовної заяви додаються належним чином засвідчені копії та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, ухвалою від 28.02.2019 року позивачу надано п'ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних в ній недоліків.

Зазначена ухвала суду про залишення позовної заяви без руху отримана позивачем 05.03.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12 березня 2019 року на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача - адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про усунення недоліків з додатками.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що на усунення недоліків позовної заяви подано належним чином засвідчені копії документів, згідно додатку та щодо виконання ч. 4 ст. 177 ЦПК України обґрунтовану тим, що дійсно ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 01.02.2019 року у цивільній справі №560/36/19 за позовом АТ "КБ "Глобус" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, дану позовну заяву разом з доданими до неї документами повернуто позивачу. Проте, позивач вказує, що він не звертається за поверненням судового збору, а звертається до суду повторно з таким самим позовом та просить вважати судовий збір у розмірі 1921 грн., платіжне доручення №3818 від 09.01.2019 року про сплату якого додане до позовної заяви по даній справі, та вже зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України за подання до суду аналогічної позовної заяви по справі №560/36/19, вважати оплатою судового збору за розгляд даної позовної заяви. При цьому позивач зсилається на п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ч. 2 ст. 257 ЦПК України.

Однак, підстави, які вказані представником позивача та на його думку надають право на подання до даної позовної заяви платіжного доручення №3818 від 09.01.2019 року про сплату судового збору, який вже зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України за подання до суду аналогічної позовної заяви по справі №560/36/19 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Так, до позовної заяви позивачем на підтвердження сплати судового збору додано документ, а саме: платіжне доручення №3818 від 09.01.2019 року на суму 1921 грн.

Дійсно, зазначена сума 1921 грн. відповідає ставці судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру (ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тому, при вирішенні питання про прийняття даної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом виконано вимогу ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" та встановлено, що судовий збір у розмірі 1921 грн., платіжне доручення про сплату якого додане до позовної заяви по даній справі, вже зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України за подання до суду аналогічної позовної заяви, яка ухвалою суду від 01 лютого 2019 року була повернута позивачеві (справа №560/36/19).

У даному випадку доречним є посилання позивача на п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", де значиться, що в разі повернення заяви сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Дана норма Закону не містить положення про те, що в разі повернення заяви, документ, який підтверджує сплату судового збору за подання такої заяви може бути доданий до аналогічної справи.

Натомість, ст. 7 Закону України "Про судовий збір" чітко вказує на підстави для повернення сплаченого судового збору.

Слід відмітити, що у відповідності до Методичних рекомендацій щодо заповнення інформації про сплату судового збору у обліково-статистичних картках у комп'ютерній програмі "Д-3", дані про підтвердження оплати (повернення) судового збору надходять до комп'ютерної програми "Д-3" в автоматичному режимі. Під час надходження таких записів виконується автоматичне поєднання записів про оплату (повернення) судового збору, які зазначаються в обліково-статистичних картках із записами підтверджень про оплату (повернення) судового збору, які надійшли з Казначейства.

Перед початком розгляду справи відповідальна особа суду повинна перевірити наявність в обліково-статистичних картках підтвердження оплати, яке у даному випадку по даній справі відсутнє.

Виконання зазначених норм здійснюється у зв'язку з контролем за зарахуванням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України для унеможливлення неправомірного використання одних і тих самих платіжних документів про сплату судового збору декілька разів.

У даному випадку, позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення №3818 від 09.01.2019 року на суму 1921 грн.

До того, посилання представника позивача на ч. 2 ст. 257 ЦПК України є безпідставним, так як дана норма передбачає право особи, позов якої залишено без розгляду, повторно звернутися до суду після усунення умов, що були підставою для залишення без розгляду.

Однак, слід наголосити на тому, що ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 01.02.2019 року у цивільній справі №560/36/19 за позовом АТ "КБ "Глобус" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовну заяву разом з доданими до неї документами було повернуто позивачу, а не залишено позов без розгляду.

Окрім того, ст. 257 ЦПК України також не містить положення про про те, що в разі залишення позову без розгляду, документ, який підтверджує сплату судового збору за подання такої заяви може бути доданий до аналогічної справи.

Отже, у вказаний термін зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки не усунуто в повному обсязі.

Частиною 3 ст.185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.185, 352, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та разом з доданими до неї документами повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: ОСОБА_4