Дата документу 20.03.2019 Справа № 335/4107/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4107/15 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Провадження №22-ц/807/1312/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі:

позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 - адвокатів Ящук О.В.,

Власової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.04.2012 між відповідачем та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» укладено кредитний договір № 557-190412 зі змінами до нього, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 700 000,00 гривень. В подальшому кредит шляхом підписання договору про реструктуризацію кредитного договору від 08.04.2013 зменшено до розміру 641 200,00 гривень з процентною ставкою 25% річних до 10.04.2014, а з 11.04.2014 з процентною ставкою 50 % до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості. Позичальник зобов'язався сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,25% від фактичної суми заборгованості. Кредит надавався на строк з 19.04.2012 по 10.04.2014.

19.04.2012 в забезпечення кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 966-190412/I, предметом якого є квартира № 12 загальною площею 141,5 кв. м, житловою площею 110,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 1.4 договору іпотеки встановлено, що за домовленістю сторін станом на дату укладання цього договору загальна заставна вартість предмету іпотеки складає 1 385 190,00 гривень.

У листопаді 2016 року на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог від 17.11.2016р., згідно якої 31.08.2016 року ОСОБА_4 було сплачено заборгованість перед ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» за кредитних договором № 557-190412 від 19.04.2012р. по рішенню Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015р. у справі № 335/9238/14-ц у розмірі 1 049 093,11 грн., з яких: основний борг - 641 200,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту - 53 351,38 грн., прострочена заборгованість по процентах - 303 059,43 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 29 184,54 грн., заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 22 297,76 грн.

Позивач зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, а тому станом

на 09.09.2016р. залишок заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 кві-

тня 2012р. становить 1 308 811, 44 грн., який складеться із: простроченої заборгованості за процентами за кредитом - 667 383,86 грн., простроченої заборгованості по комісії за кредитом - 39 996,02 грн., пені за прострочений кредит, проценти, комісію - 601 431,56 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 звернути стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого задовольнити вимоги ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 в загальному розмірі 1308 811,44 гривень, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, що буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою від 29 листопада 2018 року на підставі ч. 1 ст. 55 ЦПК України замінено сторону судового провадження - позивача ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на його правонаступника ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 наголошує на повному погашенні боргу перед ПАТ «ЄРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та відсутності будь-якого обгрунтованого боргу перед ОСОБА_3, тому вважає скаргу безпідставною та просить її залишити без задоволення, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, пояснення адвокатів ОСОБА_4, які просили залишити скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що 19.04.2012р. між ОСОБА_4 та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» укладено кредитний договір № 557-190412, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 700 000,00 гривень.

08.04.2013р. між ОСОБА_4 та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК»

укладено договір про реструктуризацію кредитного договору, згідно з умовами якого кредит зменшено до розміру 641 200,00 гривень з процентною ставкою 25% річних (п. 1.1) до 10.04.2014, а з 11.04.2014 з процентною ставкою 50% до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості (підпункт «б» п. 3.1.).

Також позичальник зобов'язався сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,25% від фактичної суми заборгованості (п. 1.2). Кредит надавався на строк з 19.04.2012 по 10.04.2014 р. (п.1.1).

У відповідності до умов кредитного договору позичальник зобов'язався повернути фактично отриманий кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, також пеню у порядку, розмірах, строках та у випадках, передбачених кредитним договором (п. 3).

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати погашення заборгованості позичальником за кредитом у випадку не виконання умов договору.

Згідно із п. 7.2 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

19.04.2012р. між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012р., а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, укладено договір іпотеки № 966-190412/I.

Пунктом 1.3 договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки за вказаним договором є: квартира № 12 загальною площею 141,5 кв. м, житловою площею 110,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири № КМБ/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною 27.02.2009р. за реєстровим № 268, право власності зареєстрованого в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 25308235.

Відповідно до пункту 1.4 договору іпотеки за домовленістю сторін станом на дату укладання цього договору загальна заставна вартість предмету іпотеки складає 1 385 190 гривень.

Пунктом 3.1.2 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором, в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору - несплати наявної кредитної заборгованості позивач 12.08.2014 на адресу відповідача направив вимогу № 2372-6.1-20 про сплату заборгованості, що підтверджує фіскальний чек та реєстр відправлень кореспонденції.

З цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду банк звернувся 05.05.2015р., в той же час з серпня 2014р. в суді вже перебувала на розгляді інша цивільна справа за позовом ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором.

Провадження у цій справі зупинялась до розгляду інших справ.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року по справі № 335/9238/14-ц позов банку задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012р. у розмірі 1049 093,11 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 641 200 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 53351,38 грн., простроченої заборгованості по процентам - 303059,43 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів - 29 184,54 грн., заборгованості по комісії - 22 297,76 грн., а також стягнуто судовий збір в сумі 3 634 грн. ( Т. 3 а.с. 47-50).

В серпні 2016р. відповідач погасив стягнуту вказаним рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015р. по справі № 335/9238/14-ц суму у розмірі 1 049 093,11 грн.

Відповідно до постанови Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 07.09.2016р. ВП № 49477977 примусове виконання виконавчого листа від 22.10.2015 по справі № 335/9238/14 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» заборгованості у розмірі 1 049 093,11 грн. закінчено відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У зв»язку з тим, що в цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки сума заборгованості включала частину тієї суми, яка вже стягнута вищезазначеним рішенням апеляційного суду, банк 17.11.2016р. подав уточнену позовну заяву, у якій визначив інший розмір заборгованості (Т. 2 а.с. 208-210).

Так, з уточненого позову вбачається, що банк виключив вже стягнуті суми та залишив до стягнення нараховані з 31.08.2014р. по 31.08.2016р.: проценти у розмірі 667 383,86 грн., комісію в сумі 39 996,02 грн., пеню за прострочення сплати кредиту, процентів та комісії в сумі 601 431,56 грн.

18 вересня 2018р. на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про заміну сторони судового провадження.

Суд встановив, що 06 липня 2018р. між ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір № 06/07 відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги банку до позичальника ОСОБА_4 щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012р. у розмірі 1 308 811,44 грн., що складається із: простроченої заборгованості по процентам у розмірі 667 383,86 грн., комісії в сумі 39 996,02 грн., пені за прострочення сплати кредиту, процентів та комісії в сумі 601 431,56 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018р. заяву ОСОБА_3 про заміну сторони судового провадження задоволено. На підставі ч. 1 ст. 55 ЦПКУ замінено сторону судового провадження - позивача ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на його правонаступника ОСОБА_3.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 р. № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 р. № 121 про початок процедури ліквідації ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2960 від 05.11.2018р. продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на один рік по 11.06.2018р. включно.

Здійснивши системний аналіз чинного законодавства, зокрема, положень ст.. 91 ЦК України, ст.ст. 2, 17, 19, 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 2, 3 , 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зробив висновок, що з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилась, у зв»язку з чим втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема, щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування по кредитам.

Вказані обставини стали підставами відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 як правонаступника ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує на помилковості таких висновків суду, оскільки вони суперечать положенням статті 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та правовим висновках Верховного Суду.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія знаходить їх обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Так, правові наслідки введення процедури ліквідації банку визначені в статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, частиною 2 вказаної норми спеціального закону чітко визначено, що у випадку відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, що не вказує на припинення існуючих та чинних зобов»язань перед банком у боржників зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За змістом пункту 4-1 ч. 2 статті 46 вказаного закону нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Проте, у кредитному договорі № 557-190412 від 19.04.2012р. відсутня домовленість між сторонами щодо припинення нарахування відсотків та неустойки після введення тимчасової адміністрації або процедури ліквідації банку.

Вказані висновки узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі № 913/67/17, від 14.11.2018р. у справі № 903/6/18, від 07.11.2018р. у справі № 910/23454/17, від 30.10.2018р. у справі № 910/455/17.

У вказаних постановах Верховного Суду, крім наведеного вище обґрунтування, зазначається також, що статтею 46 ЗУ «Просистему гарантування вкладів фізичних осіб», навпаки, визначено, що припинення нарахування відсотків, неустойки та застосування інших санкцій відбувається за всіма видами заборгованості банку перед третіми особами, і не стосується заборгованості третіх осіб перед банком.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що у зв»язку з прийняттям постанови Правлінням Національного банку України від 17.11.2014 р. № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», боржник ОСОБА_4 не звільняється від сплати нарахованих процентів та неустойки.

Щодо можливості нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку кредитування, який визначений у кредитному договорі № 557-190412 від 19.04.2012р. до 10.04.2014р., встановлено наступне.

У пункті 3.1 вказаного договору сторонами узгоджено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту згідно процентних ставок: а) 25 % річних за період з дати укладення до дати повернення, визначеної у п. 1.1 (до 10.04.2014р.); б) 50 % річних за період з 11 квітня 2014р. до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості ( Т. 1 а.с. 6-7).

Отже, сторони визначили договором такі умови, що нарахування процентів як плата за користування кредитними коштами відбувається і після закінчення строку кредитування та за іншою ( підвищеною) ставкою до дня фактичного погашення кредиту.

Також не суперечить умовам договору та чинному законодавству нарахування пені на своєчасну сплату кредиту та вже нарахованих, але не сплачених відсотків.

А відтак, банк за цими правовідносинами мав право нараховувати як відсотки, так і пеню після спливу строку кредитування, що випливає з умов кредитного договору, які не суперечать положенням ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Але у договорі у цій справі інший розмір процентів чітко визначено після закінчення строку кредитування і до дня повернення кредиту, та договір в цій частині недійсним не визнано.

Банком проценти нараховувались за весь період до фактичної сплати стягнутої іншим судовим рішення суми кредиту - до 31.08.2016р., починаючи з дати, станом на яку були нараховані проценти у тій справі - з 31.08.2014р., що слідує із наданого розрахунку ( Т. 2 а.с. 211-212). Тобто за подальший період, який тривав після ухвалення рішення про стягнення заборгованості до дати внесення платежу на її погашення.

З табличного розрахунку вбачається, що за вказаний період нараховано позичальнику процентів на заборгованість за кредитом у розмірі 641 200 грн. за ставкою 50 % в сумі 641 567,12 грн., яка має бути стягнута з боржника.

Відповідно до п. 7.2 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає в тому, що вона нараховується з першого дня прострочення і доти, поки зобов»язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов»язання не обмежується. Її розмір збільшується взалежності від тривалості порушення зобов»язання. Тобто вона може нараховуватись на суму неналежного виконаного або невиконаного грошового зобов»язання протягом всього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі чи договорі.

У постанові від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц Верховний Суд виклав саме такі правові висновки.

Тому пеня банком боржнику ОСОБА_4 нарахована правомірно відповідно до умов кредитного договору за прострочення у сплаті кредиту та відсотків, а також лише в межах 1 року з 31.08.2015р. по 31.08.2016р. ( нагадаємо з цим позовом банк звернувся до суду 05.05.2015р.)., та сума пені складає 601 431.56 грн.

Що стосується комісії, яка передбачена п. 1.2 кредитного договору у розмірі 0,25 % від фактичної суми заборгованості щомісячно, то вона передбачена за обслуговування кредитної заборгованості на період дії договору, але поскільки термін кредитування закінчився 10.04.2014р., комісія поза межами цієї дати нараховуватись не може.

Отже, обґрунтованою заборгованістю ОСОБА_4 станом на час вирішення спору є відсотки за період з 31.08.2014р. по 31.08.2016р. в сумі 641 567,12 грн. та пеня за період з 31.08.2015р. по 31.08.2016р. в сумі 601 431,56 грн.

Саме такий розмір заборгованості за відсотками та пенею і був придбаний у банку ОСОБА_3 за договором № 06/07 від 06 липня 2018р. про відступлення права вимоги, про що зазначено у Реєстрі договорів, права вимоги за яким відступаються за: кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012р.; договором іпотеки № 966-1904121, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гришиною В.І.

Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 966-1604121 від 19.04.2012р. між ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та ОСОБА_3 посвідчений нотаріально, а відомості про ОСОБА_3 як іпотекодержателя внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказував, що заборгованості перед банком у нього не мається, на що, зокрема, на його думку, вказує скріншот з Витягом із кредитної історії за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р., у якому зазначено, що кредитна справа закрита.

Але подальші відомості цього скріншоту вказують підстави її закриття - цесія кредиту третій особі, а не відсутність кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

При цьому, основними зобов»язаннями є сплата кредиту та процентів, а неустойка - додатковим до основного.

Отже, в структуру визначеної до стягнення у цій справі заборгованості входить як заборгованість за основним зобов»язанням, так і за додатковим.

Згідно з пп. 3.1.2, 3.1.3 іпотечного договору, іпотекодержатель у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов»язань за цим договором або боржником за кредитним договором має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 статті 39 ЗУ «Про іпотеку», разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Оскільки підстави для звернення стягнення настали, на що вказує наявність заборгованості в загальній сумі 1 268 815,42 грн., позичальнику банком 12.08.2014р. вже спрямовувалась письмова вимога про погашення боргу із попередженням про звернення стягнення на іпотечне майно, позичальник з травня 2015р. знав про заявлені до нього позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, але борг добровільно не погашав та в подальшому рішення суду виконав лише через 10 місяців після набрання ним чинності, що не припинило правовідносин з нарахування відсотків та пені за умовами цього кредитного договору (про це зазначено вище), то колегія вважає необхідним звернути стягнення на іпотечне майно з метою погашення вказаної заборгованості, застосувавши процедуру продажу предмета іпотеки з публічних торгів, із визначенням початкової вартості предмета іпотеки на стадії виконавчого провадження.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України її слід частково задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 як правонаступника банку у цій справі.

Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Так, ОСОБА_3 сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 5481 грн., та банком протягом розгляду справи сплачено судовий збір на загальну суму 3654 грн. Позов пред»явлено на суму 1308 811,44 грн., задоволено - на суму 1 268 815,42 грн., тому судовий збір, який належить до компенсації позивачеві за рахунок відповідача становить: 9135 х 128 815,42 : 1 308811,44 грн. = 8855,84 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 як правонаступником ПАТ «Європейський Газовий Банк» за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 12 загальною площею 141,5 кв. м, житловою площею 110,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № КМК/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009р. за реєстровим № 268.

За рахунок предмета іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_3 щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р. в розмірі 1 268 815 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот п»ятнадцять) гривень 42 копійки, в тому числі: заборгованості по відсоткам в сумі 667 383 (шістсот шістдесят сім тисяч триста вісімдесят три ) гривні 86 копійок, по пені в сумі 601 431 (шістсот одна тисяча чотириста тридцять одна) гривня 56 копійок.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири № 12 загальною площею 141,5 кв. м, житловою площею 110,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 8855 ( вісім тисяч вісімсот п'ятдесят п»ять ) гривень 84 копійки.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.