Провадження №2/760/2773/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним складанням протоколів про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просила стягнути з Департаменту патрульної поліції на свою користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2018 року поліцейським роти №1 батальйону №1 УПП в Харківській області рядовим поліції Абашидзе Т.Н. відносно неї було складено три протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 152, ч.ч. 1, 3 ст. 155 КУпАП.

13.06.2018 року за результатами розгляду протоколів адміністративною комісією Немишлянського району м. Харкова її було звільнено від адміністративної відповідальності за вказаними статтями, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначила, що вказаними діями інспектора їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона була вимушена шукати засоби для доведення своєї невинуватості. Зазначила, що це призвело до тривалого розладу її звичайного життя та побуту, оскільки їй довелося готувати скарги, повідомляти державні органи про свою невинуватість, звертатись за юридичною допомогою, вона не могла знаходити час на здійснення підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом її доходу.

Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 50000,00 грн.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

28.01.2019 року та 31.01.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що моральна шкода, яка зазначена позивачем необґрунтована та непідтверджена жодним доказом, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Від позивача 06.03.2019 року надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що твердження відповідача є надуманими, та просила її позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2018 року поліцейським роти №1 батальйону №1 УПП в Харківській області рядовим поліції Абашидзе Т.Н. відносно позивача було складено три протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 152, ч.ч. 1, 3 ст. 155 КУпАП.

Постановами №288, №289, №290 від 13.06.2018 року Адміністративної комісії Немишлянського району ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152, ч.ч. 1, 3 ст. 155 КУпАП за відсутностю події і складу адміністративного правопорушення та закрито провадження по справам на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивач при зверненні до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди зазначила, що вказаними діями інспектора їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона була вимушена шукати засоби для доведення своєї невинуватості. Зазначила, що це призвело до тривалого розладу її звичайного життя та побуту, оскільки їй довелося готувати скарги, повідомляти державні органи про свою невинуватість, звертатись за юридичною допомогою, вона не могла знаходити час на здійснення підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом її доходу.

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Постановою Верховної Ради України від 01.12.1994 року №267/94-ВР введено в дію Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», який містить виключний перелік протиправних діянь, за наявності яких настає відповідальність, передбачена цим Законом.

Згідно ст. 1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Такі ж положення закріплені в ст. 1176 ЦК України, яка встановлює підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За умовами п.4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.ст. 4,13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах.

У своїй позовній заяві, позивач обмежується лише формальним викладом обставин, зазначаючи, що завдана їй моральна шкода полягала у тривалому розладі її звичайного життя та побуту, оскільки їй довелося готувати скарги, повідомляти державні органи про свою невинуватість, звертатись за юридичною допомогою, вона не могла знаходити час на здійснення підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом її доходу, та зазначене не підтверджується жодними доказами.

Позивачем не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також повинна надати до суду обґрунтований розрахунок суми, яку воеа просить стягнути. Вказані вимоги позивачем не виконані.

На думку суду, сам факт складання протоколів про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 152, ч.ч. 1, 3 ст. 155 КУпАП не є єдиною достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Складені працівником поліції протоколи про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов'язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів, підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На думку суду, таке право особи не було порушено. Позивач мала можливість і скористалась встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду винесені постанови, якими провадження по справам про притягнення її до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Жодні заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувались.

Позивачем не подано суду жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування того, що внаслідок складання протоколів про адміністративні правопорушення відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей, погіршилась її репутація серед колег, та, загалом, завдало певної моральної шкоди. Дані посилання є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, принцип розумності і справедливості, суд вважає, що підстав для задоволення заявлених вимог немає.

Керуючись ст.ст. 1167, 1166, 1176 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, ст.ст. 10, 11, 12, 81, 83, 137, 141, 259, 353 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним складанням протоколів про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

Відповідач:Департамент патрульної поліції, , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3;

Третя особа: Державна казначейська служба України, , м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя