РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14056/18

Провадження № 2/643/1301/19

09.10.2019 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання - Полковник Г.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа за рішенням Московського районного суду м.Харкова по справі №643/12913/15, провадження 2/643/423/16 від 17.05.2016року на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1500,00грн. щомісячно на 1/6 частину всіх видів заробітку доходу щомісячно, з дати їх нарахування до досягнення дитиною повноліття; змінити розмір додаткових витрат, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа за рішенням Московського районного суду м.Харкова по справі №643/12913/15, провадження 2/643/423/16 від 17.05.2016року на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 500,00грн. щомісячно на 100,00грн. щомісячно, з дати їх нарахування до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтуванням позову ОСОБА_1 зазначив, що рішенням суду від 17.05.2016року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015року і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання дитини - інваліда, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчих листів від 17.05.2016р. по вищезазначеній справі, міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногорському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області стягується 50% від його доходів. Він з грудня 2016року є інвалідом, має статус непрацездатної особи, в зв`язку з чим несе постійні витрати на лікування та підтримку свого здоров`я. Крім того у нього є друга дитина 2017року народження, на яку також стягуються аліменти в розмірі ј частини від його доходів та стягуються аліменти на матір другої дитини до трьох річного віку сина. Він не зареєстрований як фізична особа - підприємець, відсутнє майно, та не має інших доходів крім пенсії, з якої стягується 50%, що становить його у скрутне становище. Син ОСОБА_3 відноситься до соціально захищених верст населення та має дохід, який перевищує його дохід.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в її задоволенні. В обґрунтуванням відзиву зазначила, що дитина ОСОБА_4 , 2011р.н., як на час прийняття рішення про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину-інваліда від 17.05.2016року, так і до теперішнього часу, є житиною- інвалідом, хронічно хворим на рідкісне захворювання з діагнозом фенілкетонурія. ОСОБА_5 потребує постійного спеціального лікувального харчування, жорсткої дієти з обмеженням білка з перервами у харчуванні 4-5 годин, постійного нагляду лікарів, постійних обстежень, тощо. Наведені обставини залишились незмінними до теперішнього часу, у зв`язку з особливими обставинами рідкісної хвороби, дитина-інвалід потребує значних додаткових витрат, доказів протилежного позивачем не надано. Окрім того, у неї на утриманні також знаходиться неповнолітній син ОСОБА_6 ,2003 р.н. Позивачем не надано доказів, що у нього є друга дитина, та що він сплачує аліменти на утримання іншої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. У справі про стягнення аліментів та додаткових витрат, рішенням від 16.08.2016року, було встановлено, «що ОСОБА_1 має належні матеріальні та побутові умови, а також що їм не було надано належних доказів, що він не може сплачувати аліменти на дитину у розмірі, який заявлено позивачем. Як їй відомо, у ОСОБА_1 були об`єкти нерухомості кв. АДРЕСА_8; кв. АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 . Позивачем відповідних належних доказів стосовно відсутності майна суду не надано. Крім того зазначає, що на запит Московського районного суду м. Харкова суддею Погасій О.Ф. було отримано відповідь Червонозаводської МСЕК м.Харкова від 13.05.2013року про те, що вперше 3 група інвалідності ОСОБА_1 була встановлена 07.10.2010 року, а 27.10.2011року була встановлена 2 група інвалідності. Тобто стан здоров`я позивача був не кращим теперішнього, що до народження дитини. Тому немає підстав вважати погіршеним стан здоров`я ОСОБА_1 на даний час. Вважає не доведеними та не підтвердженими відповідними доказами позовні вимоги позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні було встановлено, що дитина ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.05.2016року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.08.2016року, стягнуто з відповідача, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням встановлено, що дитина ОСОБА_8 страждає на захворювання - фенілкетонурія, потребує спеціального лікувального харчування, жорсткої дієти, постійного нагляду лікарів, обстежень, тощо.

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківського об`єднання управління ПФУ м.Харкова і отримує пенсію по інвалідності яка станом на листопад 2018року складає 1452,00грн., з яких відраховуються аліменти у розмірі 50 відсотків у розмірі 726,00грн., що підтверджується довідками Управлінні ПФУ Шевченківського об`єднання управління ПФУ м.Харкова.

В судовому засіданні було оглянуто оригінал довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності з 28.02.2019 року, строком по 28.02.2020 року. Висновок про умови та характер праці: протипоказана велика фізична праця, значне емоційне навантаження, на висоті.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання його матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 . Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_3 та у його вихованні. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкування з ним, шляхом систематичних побачень у першу та третю суботи місяця з 09-00 до 12-00 години з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.01.2018року, визнано право малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на здобуття повної загальної середньої освіти у КЗ «Навчально-виховний дошкільний комплекс» школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №8 Харківської міської ради Харківської області, шляхом зарахування до першого класу вказаної школи за заявою матері, ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про народження, вбачається, що позивач має ще одну дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідно з копії судового наказу від 20.07.2018року, з ОСОБА_1 стягнуто на Користь ОСОБА_10 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_11 , 2017р.н. у розмірі ј частини доходів платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, але не більше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.07.2018року та до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Згідно інформації наданої Головним управлінням ДФС у Харківській області від 27.12.2018року вбачається, що згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку за 2015 рік, загальна сума доходу ОСОБА_2 складала 224540,00грн.; згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку за 2016 рік, загальна сума доходу ОСОБА_2 складала 210130,00грн.; згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку за 2017 рік, загальна сума доходу ОСОБА_2 складала 135886,00грн.

Згідно повідомлення Управління праці та соціального захисту населення від 18.07.2019року, ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Управлінні та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю - ОСОБА_3 2011р.н., яка була призначена з 08.06.2011року. З 01.05.2016 року по 30.11.2016 розмір призначеної допомоги становив 1130 грн. щомісячно, з 01.12.2016 по 30.04.2017 - 1247 грн. щомісячно, з 01.05.2017 по 30.09.2017 - 1312грн. щомісячно, з 01.10.2017 по 30.06.2018 - 1452грн. щомісячно, з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1452грн. щомісячно, з 01.12.2018 по 30.06.2019 - 1497 грн. щомісячно, з 01.07.2019 по 24.01.2029 становить 1564грн. щомісячно.

Згідно наданих Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат довідок вбачається, що ОСОБА_2 отримала соціальну допомогу на сина ОСОБА_12 , 2003 р.н. за період з жовтня 2018 року по березень 2019року у розмірі 8751,48грн., на сина ОСОБА_13 ,2011р.н. за період з травня 2016р. по грудень 2016 року - 9157,00грн., з січня 2017 року по грудень 2017 року - 15904,00грн., з січня 2019 року по березень 2019року - 4491,00грн.

З наданих відповідачем витягів з мережі інтернет вбачається, що відповідач купує спеціальне харчування для дитини хворої на фенілкетонурію, вартість яких є вищою від вартості звичайних продуктів харчування.

Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014р. у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує ряд обставин: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 цієї норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

За правилами ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що у зв`язку із народженням дитини у позивача дійсно змінився сімейний стан позивача, у зв`язку з чим є підстави для зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням суду.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за правилами ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Зі змісту ст. 181 СК України вбачається, що право змінити спосіб стягнення аліментів (в твердій грошовій формі, чи в частці від доходів) належить виключно одержувачу аліментів, тобто ОСОБА_2 .

Суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, а від ОСОБА_2 не надходила заява про визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу).

За таких обставин, вимоги позивача ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів і способу їх стягнення на частку від заробітку (доходу) не можуть бути задоволені, оскільки право на таку зміну належить виключно ОСОБА_2 , отже в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи про те, що позивач з грудня 2016 року став інвалідом та є непрацездатною особою, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів мав інвалідність з 2010 року (а.с.89), та відповідно до довідки МСЕК йому протипоказана лише велика фізична праця, значне емоційне навантаження, на висоті.

Що стосується вимоги про зменшення розміру додаткових витрат на дитину, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Так, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів щодо зміни обставин, які були враховані судом при ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини - інваліда ОСОБА_3 , а тому у задоволенні позові в цій часині також відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 263, 265,ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 / АДРЕСА_7 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_6 / про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2019року.

Суддя Т.М. Довготько