Номер провадження: 22-ц/813/4244/19
Номер справи місцевого суду: 520/975/19
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою адвоката Лобової Лідії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 року цивільну справу передано за територіальною юрисдикцією до Шевченківського районного суду м. Києва.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Лобова Л.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду від 21 січня 2019 року та направити справу до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду по суті.

В скарзі адвокат позивача ОСОБА_1 . - Лобова Л.М. посилається на ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позивач має право на обрання підсудності в певних випадках. Так, ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за місцем проживання споживача або за місцем виконання договору, а також на ч. 1 ст. 30 ЦПК України відповідно до якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Отже, оскільки вимоги позивача на їх думку пов`язані із виконанням кредитного договору, і такі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», то ОСОБА_1 має право звернутися саме до Київського районного суду м. Одеси.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказані обставини розгляд даної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 17.10.2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За загальним правилом відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

За правилами частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Зі справи вбачається, що 17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

10 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «АК «Промінвестбанк» було укладено кредитний договір за №58-02/773, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 85 000 доларів США з цільовим призначенням - на придбання квартири.

17 грудня 2012 року між відповідачами ПАТ «АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення права вимоги, в тому числі товариство набуло право вимоги за кредитним договором №58-02/773 від 10.08.2007р., позичальником за яким є ОСОБА_1 ..

Позивач, вважаючи, що оскарженим договором порушені його права, звернувся до суду за місцем свого проживання з позовом про визнання договору недійсним у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані у Законах «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, що укладений між двома юридичними особами, стороною якого позивач не є, та укладення якого не потребує його згоди, а тому, Закон України «Про захист прав споживачів» до цих правовідносин застосовуватися не може.

З огляду на викладене, враховуючи, що позов пред`явлено ОСОБА_1 з приводу недійсності договору відступлення права вимоги за кредитним договором, судова колегія дійшла висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд не може застосовувати для визначення підсудності у даній справі положення частини 5 статті 28 ЦПК України, згідно яких позов може бути подано за місцем проживання позивача.

Позивач в заяві зазначив місцезнаходження відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - м. Київ вул. В.Хвойки, 21, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» - м. Київ пров. Шевченка, 12.

За загальним правилом згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлені до юридичних осіб, місцезнаходження яких є Києв.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги позивача пов`язані із виконанням кредитного договору, і такі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому він має право звернутися саме до Київського районного суду м. Одеси, не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги що спір виник з приводу недійсності договору щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , а тому суду необхідно застосувати ч. 1 ст. 30 ЦПК України до спірних правовідносин. Оскільки позивач оспорює договір відступлення прав, що укладений між відповідачами, предметом якого є кредитний договір, а не нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лобової Лідії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 17 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк