Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9616/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши без повідомлення учасників

цивільну справу №296/9616/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі, третя особа: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі. Просить з підстав, передбачених ст.ст.3,6,8,21,24,56,75,ч.3 ст.152 Конституції України, ст.ст.16,22,1166,1173,1175 ЦК України, ст.ст.1,2,6,15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», стягнути з державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 109 746, 22 грн. на відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював суддею Апеляційного суду Житомирської області та з 27 грудня 2005 року вийшов у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. Із 01 лютого 2007 року перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, де як суддя у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке на час призначення оподаткуванню не підлягало. Проте, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує 10 000 грн. на місяць, - у частині такого перевищення. Тобто з 01 липня 2014 року в законодавстві України запроваджено оподаткування пенсій та щомісячного довічного грошового утримання, що призвело до звуження змісту і обсягу його прав на майно, яке він правомірно очікував. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, і вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення. За період з 01 липня 2014 року по 27 лютого 2018 року у відповідності до положень підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, які визнані неконституційними, Житомирським об'єднаним управлінням ПФУ з нарахованих йому коштів по щомісячному довічному грошовому утриманню було стягнуто 109 746,22 грн. податків (прибуткового податку та військового збору).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2019 року клопотання представника управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі задоволено, а провадження у справі на підставі пункту десятого частини першої ст.252 ЦПК України зупинено до закінчення перегляду справи №686/6775/18, провадження №61-42631св18, у касаційному порядку об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення норм процесуального права, необґрунтованість, безпідставні припущення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, з яких підстав заявлений позов. Так, позов заявлений ще й на підставі ст.15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». У даному випадку зупинення провадження у справі є правом, а не обов'язком суду. Зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, а отже існує об'єктивна можливість для розгляду справи по суті у розумні строки. Натомість, на думку ОСОБА_1, з огляду на категорію справи, зупинення у ній провадження свідчить про фактичну відмову в розгляді з надуманих мотивів. Такий підхід може призвести до паралізації діяльності судової системи зусиллями самих суддів. Окрім того, відповідач конкретно не визначився з правовими підставами клопотання про зупинення провадження у справі, а суд їх не уточнив. Відповідач одночасно послався на положення ст.ст.251,252,255,256 ЦПК України, які регламентують обов'язок суду зупинити провадження у справі, підстави закриття провадження у справі та наслідки закриття провадження у справі, але будь-яких доказів та мотивів з цього приводу в клопотанні не зазначено. Отже, суд перебрав на себе повноваження однієї із сторін щодо визначення правових підстав клопотання, замість того, щоб повернути його відповідачу без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі просить ухвалу суду першої інстанції, якою зупинено провадження у справі, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі до закінчення перегляду справи №686/6775/18 у касаційному порядку об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, суд першої інстанції виходив із того, що у даній справі подібні правовідносини.

Відповідно до пункту десятого частини першої ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження в справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Так, ухвалою Верховного Суду в складі об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року прийнята до розгляду справа №686/6775/18-ц за позовом судді у відставці до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не врахована та обставина, що механізм відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, положеннями статті 1175 ЦК України не врегульовані.

У справі №686/6775/18-ц предметом судового розгляду також є вимога судді у відставці про стягнення з Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби майнової шкоди, завданої внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного Закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чим завдано майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

Отже, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції правильно вважав, що у даній справі та справі №686/6775/18-ц подібні правовідносини, але при цьому не звернув уваги на правові підстави, з яких заявлено позов у даній справі. Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 заявлений позов також з підстав, передбачених ст.15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», який мотивований дискримінацією при оподаткуванні щомісячного довічного грошового утримання, яка була спрямована на обмеження права групи пенсіонерів, до якої належить він, за ознакою майнового стану.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не посилався на те, що зібрані докази не дозволяють йому встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Отже, об'єктивна можливість розгляду даної справи судом першої інстанції не виключена.

Не звернув уваги суд першої інстанції й на те, що у письмовому клопотанні про зупинення провадження у справі управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі послалося на взаємовиключні норми, тобто одночасно на норми статей 251,252,255,256 ЦПК України, які регулюють як питання обов'язкового так і необов'язкового зупинення провадження у справі, закриття та наслідки закриття провадження у справі.

Із огляду на правові підстави заявленого у даній справі позову, зібрані у справі докази, завдання цивільного судочинства, особливість предмета спору (дискримінація пенсіонерів за майновою ознакою щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання, яке у подальшому визнано неконституційним), значення даної справи для позивача, який є інвалідом першої групи, слушними є й доводи апеляційної скарги відносно того, що зупинення провадження з підстав, передбачених пунктом десятим частини першої ст.252 ЦПК України, є правом, а не обов'язком суду.

Окрім того, право на розумний строк розгляду справи є елементом права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ не визначає жодних конкретних строків, які можна вважати розумними або нерозумними - це питання вирішується в кожній окремій справі з урахуванням усіх особливостей та обставин. Розумний строк розгляду справи встановлює межу стану невизначеності, у якому перебуває особа.

Порушення норм процесуального права призвело до помилкового зупинення судом першої інстанції провадження у даній справі, а тому колегія суддів апеляційного суду відповідно до приписів ст.379 ЦПК України скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до Корольовського районного суду м. Житомира.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.