Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа 568/961/16-ц

провадження № 61-42616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Крупецька сільська рада Радивилівського району Рівненської області,

третя особа - Управління Держгеокадастру у Радивилівському районі Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області в складі колегії суддів: Хилевича С. В., Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М., від 02 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що після смерті його матері ОСОБА_3 він є спадкоємцем на її майно за заповітом, зокрема, земельних ділянок розміром 2,16 га та 2,19 га, що розташовані на території Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, виданий 30 квітня 2009 року Радивилівського районною державною адміністрацією. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку пай, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, які підтверджували належність земельної частки (паю) померлій. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме: на земельні ділянки розміром 2,16 га (кадастрові номери: №1 56:258:848:00:07:022:0785; №2 56:258:848:00:07:022:0786) та 2.19 га (кадастрові номери: № 1 56:258:848:00:07:022:0020; № 2 56:258:848:00:07:022:0091), що розташовані на території Крупецької сільської ради Радивилівського району для ведення особистого селянського господарства, згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих 30 квітня 2009 року Радивилівською районною державною адміністрацією серія НОМЕР_1, НОМЕР_2, які належали ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,16 га, що розташована на території Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області (кадастрові номери: №1 56:258:848:00:07:022:0785; №2 56:258:848:00:07:022:0786) та належала померлій ОСОБА_3 , згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 30 квітня 2009 року серія НОМЕР_2, реєстраційний номер №81.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,19 га, що розташована на території Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області (кадастрові номери: № 1 56:258:848:00:07:022:0020; № 2 56:258:848:00:07:022:0091) та належала померлій ОСОБА_3 , згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 30 квітня 2009 року серія НОМЕР_1 , реєстраційний номер № 80.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову, оскільки інших спадкоємців за заповітом на дві спірні земельні ділянки не встановлено, а ОСОБА_1 вжито досудових заходів для спадкування через звернення до нотаріуса, яким у видачі відповідного свідоцтва йому відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року закрито.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_2 не надав доказів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а апеляційним судом їх не здобуто. Апеляційний суд вважав, що оскаржуваним рішенням питання про права та обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верхового Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушено його права та законні інтереси. Вказує, що суд першої інстанції вирішив спір без участі його представника, суд не врахував, що заповіт ОСОБА_3 повністю охоплює виникнення права на земельні ділянки згідно державних актів, жодним чином не підтверджує безспірного факту виникнення права на землю у позивача. Крім того, оскаржувана ухвала постановлена суддею, який не входив до складу колегії, що є підставою для її скасування.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 серпня 2018 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

6 травня 2004 року ОСОБА_3 складено заповіт, яка на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майном. Зокрема, земельну частку (пай) і майновий пай заповіла синову - ОСОБА_1 і внукові ОСОБА_4 у рівних частинах. Щодо решти майна, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і всього, що належатиме їй на день смерті, на що матиме вона право, заповіла своєму внуку - ОСОБА_2 Даний заповіт посвідчено того ж числа секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_3 померла.

03 березня 2014 року ОСОБА_4 відмовився від спадщини на користь свого батька - ОСОБА_1 , про що подав відповідну заяву нотаріусу.

Земельна ділянка площею 2,19 га, власником якої є ОСОБА_3 , що підтверджується актом на право власності на земельну ділянку, виданого

30 квітня 2009 року серії НОМЕР_1 , кадастрові номери 56:258:848:00:07:022:60020, 56:258:848:00:07:022:0091 сукупно складається з двох земельних ділянок площею 1, 99 га та 0, 20 га.

Земельна ділянка площею 2,16 га, власником якої є ОСОБА_3 , що підтверджується актом на право власності на земельну ділянку, виданого 30 вересня 2009 року серії ЯЖ № НОМЕР_2 , кадастрові номери 56:258:848:00:07:022:0785, 56:258:848:00:07:022:0786 сукупно складається з двох земельних ділянок площею 1, 96 га і 0, 20 га.

Згідно з довідкою, виданою Управлінням Держгеокадастру у Радивилівському району Рівненської області 08 листопада 2016 року б/н, обидві земельні ділянки належать ОСОБА_3 , призначені для ведення особистого селянського господарства, знаходяться на території Крупецької сільської ради Радивилівського району, а нормативна грошова оцінка кожної ділянки складає 55 780, 17 грн.

Земельна ділянка, право на яку підтверджено державним актом серії НОМЕР_2, має загальну площу 2, 16 га, яка складається з 0, 20 га під пасовища та 1, 96 га - під ріллю.

Земельна ділянка, право на яку підтверджено державним актом серії НОМЕР_1, має загальну площу 2, 19 га, де 0, 20 га - під пасовища, 1, 99 га - під ріллю.

Постановою приватного нотаріуса Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області від 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (пай), що залишилися після смерті спадкодавця. Підставою для винесення даної постанови вказано ненадання особою, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення такої нотаріальної дії.

Із постанови приватного нотаріуса від 10 листопада 2016 року встановлено, що 14 червня 2016 року ним відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1217, 1233, 1236 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із частиною четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В абзаці другому частини другої статті 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із пунктом третім частин першої- другої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент складання заповіту - 06 травня 2004 року державних актів про право власності на земельні ділянки, що видані 30 вересня 2009 року, ще не видано, однак на той час право заповідача на землю вже існувало, тому обґрунтованими є висновки суду, що в силу вимог статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому в майбутньому. При цьому суд спростував твердження ОСОБА_2 про те, що оскільки заповітом не охоплені права спадкоємців на землю, а відтак лише він вправі спадкувати ці права та обов`язки. Суд вказав, що це є довільним тлумаченням обставин справи заявником ОСОБА_2 на власну користь.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вказав на відсутність факту вирішення рішенням суду першої інстанції питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, при цьому звернув увагу заявника на те, що у постанові приватного нотаріуса від 10 листопада 2016 року зазначено також і про те, що 14 червня 2016 року ним відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) і ОСОБА_2 , яку він не оскаржив. При цьому дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не надано суду доказів помилкового вирішення справи судом першої інстанції через процесуально-правові дефекти.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_2 стосовно ухвалення судового рішення суддею, який не входить до складу колегії (суддя Ковальчук Н. М.), Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2018 року визначено склад суду для розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у справі № 568/961/16-ц до складу якого, зокрема, визначено головуючого суддю - Ковальчук Н. М. (а.с.102).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2018 року для розгляду справи № 568/961/16-ц до складу колегії суддів визначено нового суддю (на заміну вибулого) - Ковальчук Н . М . (а.с.117).

За положенням частини першої статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо ухвалення 02 серпня 2018 року судового рішення суддею, який не входить до складу колегії, що розглянула справу не ґрунтуються на положенні статті 33 ЦПК України та спростовуються матеріалами справи (а. с. 117). Доводи заявника щодо неможливості участі судді Ковальчук Н. М. в апеляційному перегляді справи № 568/961/16-ц на тій підставі, що нею приймалося рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суду, що переглядає вказану справу, не ґрунтується на положенні статті 37 ЦПК України, а тому не є підставою для застосування частини першої статті 411 ЦПК України.

Інші наведені у касаційній скарзі ОСОБА_2 доводи є аналогічними із доводами його апеляційної скарги, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник