Дата документу 13.03.2019 Справа № 334/5745/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5745/18-ц Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/650/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди.

В позові зазначав, що він працює в Концерні «МТМ» з 15 жовтня 2009 року. З 10 травня 2016 року займає посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустановки ДТТЕ.

Наказом №736 було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі 4% від посадового окладу.

Сума недоплаченої компенсації за роботу в шкідливих умовах за травень-червень 2018 року склала 104,38 грн.

Просив суд стягнути суму недоплаченої компенсації у розмірі 104,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_3 суму недоплаченої компенсації за роботу в шкідливих умовах за травень-червень 2018 року 104,38 грн.

Стягнуто з Концерну «МТМ» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «МТМ» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині сплати недоплаченої компенсації за роботу в шкідливих умовах за травень-червень 2018 року у сумі 104,38 грн. та сплати судового збору у сумі 704,80 грн. судові витрати стягнути з позивача.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працевлаштований в Концерні «МТМ» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустановки ДТТЕ.

Відповідно до наказу №736 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_3 встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці у розмірі 4% до його посадового окладу.

Згідно розрахункових листів за травень 2018 року ОСОБА_3 нараховане 102,81 грн. доплата за шкідливі умови праці, за червень 2018 року 189,69 грн.

Згідно з табелем працівників, працюючих в шкідливих умовах праці, за травень-червень 2018 року у період з 17 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 1 червня 2018 року по 3 червня 2018 року був відсутній фактор шуму.

Статтею другою Закону України «Про оплату праці», визначено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

За положеннями ч.2 ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці.

Статтями 4, 7, 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право на встановлення доплати за несприятливі умови праці виникає у працівника не за професією, за якою він працює, не за посадою, яку він обіймає, а за виконання відповідних видів робіт, на яких визнано важкі та шкідливі, або особливо важкі та особливо шкідливі умови праці згідно з атестацією робочого місця. Перелік конкретних робіт, робочих місць і розміри доплат за несприятливі умови праці є додатком до колективного договору підприємств, організацій та відокремлених підрозділів і затверджуються одночасно із заходами щодо поліпшення умов праці.

Пільги та компенсації встановлюються за результатами атестації робочих місць за умовами праці пропорційно фактично відпрацьованому часу в несприятливих умовах праці, тобто за фактичний час зайнятості працівників на робочому місці зі шкідливими умовами праці. Робочим часом вважається час, протягом якого працівник виконує свої трудові обовязки відповідно до розпорядку, графіку роботи або умов трудового договору, контракту. До робочого часу включається підготовчо-заключний час, оперативний час і час обслуговування робочого місця, тобто весь час працівника на робочому місці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтенції, про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів які б підтвердили те, що позивач у період з 17 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 1 червня 2018 року по 3 червня 2018 року не працював в несприятливих умовах праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що доплата за шкідливі умови праві в травні-червні 2018 року здійснена із розрахунку 4% до посадового окладу за фактично відпрацьований час на роботах із шкідливими та важкими умовами праці є необґрунтованими, адже в наказі начальника управління з персоналу Концерну «МТМ» від 19.10.2017р. №736 «Про встановлення доплати за роботу у шкідливих умовах праці» передбачено встановлення доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці у розмірі 4% від посадового окладу, незалежно від фактично відпрацьованого часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: