КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/1719/19 Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10262/2019 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

04 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання та додаткових витрат.

З урахуванням уточненої заяви від 28.02.2019 р., просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 усіх видів доходу на місяць до закінчення навчання, а також стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі Ѕ витрат на навчання дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони по справі є батьками сумісної повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що навчається у Київському міському медичному закладі на денній формі навчання. Позивач щороку сплачує за навчання 13 292,00 грн., згідно додатку № 3 до договору про надання освітніх послуг № 98 від 11.08.2016 р. Тому донька потребує матеріальної допомоги, оскільки навчання на денній формі навчання позбавляє її можливості заробляти собі на життя та навчання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 28 січня 2019 року і до закінчення нею навчання в Київському міському медичному коледжі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 22 червня 2019 року подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті. За період з 01 лютого 2019 по 29 березня 2019 року йому нарахована заробітна плата, у сумі 4 213,21 грн. 00 коп., а фактично сплачено 3 391 грн. 63 коп., тобто середньомісячний заробіток становив 1690 грн.

Зазначені обставини свідчать про незначні доходи відповідача , а тому визначений розмір аліментів є занадто обтяжуючим для відповідача, таким, що суттєво ускладнить його майновий стан.

Крім того у зв`язку з тим, що відповідач не зміг знайти довгий час роботу у нього утворилась заборгованість з виплати аліментів, а також штраф у сумі 82 772,96 грн. із своєї мізерної заробітної плати відповідач повинен сплачувати борг по аліментах та нарахований штраф у 50% від суми боргу, щоб не позбутись свого єдиного житла, яке за великий борг можуть продати на торгах. На часткову сплату боргу, яку відповідач здійснив в березні 2019 року в сумі 25 000 гривен він був вимушений взяти гроші у борг у брата ОСОБА_5 і кожного місяця на оплату боргу брату та сплату боргу по аліментним виплатам він віддавав майже більшу половину заробітної плати. Тому сплачувати частку, яку просить позивач відповідач не зможе. І погоджується на сплату аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у частці 1/10 всіх доходів відповідача.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в супереч доводам відповідача суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув аліменти у розмірі 1/4 частини, що на даний час є дуже великою сумою для ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 274 ЦПК України колегія суддів ухвалила слухати справу у порядку спрощеного провадження.

10 вересня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Зазначила, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції, актовий запис 243 (а.с.3).

Згідно договору про надання освітніх послуг №78 від 11.08.2016 року, додаткової угоди № 1 від 01.10.2017 р., додаткової угоди № 2 від 19.06.2018 р. ОСОБА_3 навчається в Київському міському медичному коледжі на денній формі навчання за спеціальністю «Медсестринство» на платній основі, вартість навчання становить 48 674,00 грн. на період навчання з 01.09.2016 року до 30.06.2020 р. (а.с.6, 7, 8, 9).

Відповідач надав до суду довідку № 1 від 29.03.2019 р. про дохід, розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.22, 23-24).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, та наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 28.01.2019 року і до закінчення навчання ОСОБА_3 в Київському міському медичному коледжі до 30.06.2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Зазначена стаття передбачає можливості зміни розміру аліментів на дитину у зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Предметом доказування для апелянта у справі про зменшення розміру стягуваних аліментів є зміна матеріального стану платника аліментів, яка не дозволяє йому сплачувати аліменти у попередньому розмірі.

Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Встановивши, що донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчатися у Київському міському медичному коледжі на денній формі навчання за спеціальністю «Медсестринство» на платній основі, вартість навчання становить 48 674,00 грн. за період з 01.09.2016 року до 30.06.2020 р. з чим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 , працездатний та офіційно працевлаштований, має можливість надавати доньці таку допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.01.2019 року і до 30.06.2020 року включно.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта про мінімальний середньомісячний заробіток, як результат неспроможність знайти роботу з більшою оплатою праці, враховуючи потребу у сплаті аліментів та штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 здійснив виплату у сумі 25 000 грн. колегія суддів не вважає добровільним волевиявленням апелянта, так як вони були стягнуті відповідно до виконавчого провадження.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з розміром стягнених аліментів, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль