Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 362/4808/16-ц

провадження № 61-25386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Державного підприємства «Дослідницьке сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин

і генетики Національної академії наук України»,

відповідачі: Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від

27 лютого 2017 року у складі судді Корнієнка С. В. та рішення апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у складі колегії суддів:

Лівінського С. В., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року заступник керівника Києво-Святошинської прокуратури Київської області звернувся до суду з позовом до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі ? Глевахівська селищна рада), ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування рішення сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що Державному підприємству «Дослідницьке сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (далі - ДП «ДСВ») на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20 травня 2002 року, який зареєстрований Глевахівською селищною радою у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. Однак Глевахівська селищна рада розпорядилася землями ДП «ДСВ Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України».

Рішенням Глевахівської селищної ради від 19 листопада 2009 року № 754-32-У ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД № 334461 від 25 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:005:0082 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначав, що прийняття Глевахівською селищною радою рішення про передачу

у власність вказаної земельної ділянки, отримання відповідачем державного акта на право власності на земельну ділянку відбулося незаконно, оскільки згідно з інформацією Управління Держземагентства у Васильківському районі спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель, переданих у постійне користування ДП «ДСВ», і землекористувач своєї згоди на вилучення цієї земельної ділянки не давав.

Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня

2010 року, що набрало законної сили, задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення цього суду від 30-31 грудня

2008 року за нововиявленими обставинами, скасовано рішення господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року та прийнято нове рішення, яким у позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі, оскільки згоди на вилучення спірної земельної ділянки площею 387,19 га Президія НАН України не надавала, як не було і добровільної відмови землекористувача від права користування цією земельною ділянкою, тобто підстав для припинення права державного підприємства на земельну ділянку немає.

Вказував, що Глевахівська селищна рада без зміни цільового призначення фактично розпорядилася ділянкою, яка належить до земель сільськогосподарського призначення, і до земель комунальної власності не відносилася.

Відновити становище, яке існувало до порушення права, вважав можливим лише шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки у державну власність.

Зазначав, що звернення з позовом до суду пояснюється необхідністю захисту суспільних та публічних інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «ДСВ», адже грубо порушене право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до статей 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та не можуть передаватися з державної

у приватну власність, а також з метою захисту прав на землю постійного землекористувача, оскільки спірна ділянка протиправно вибула із державної власності.

На підставі викладеного позивач просив визнати недійсними рішення Глевахівської селищної ради від 19 листопада 2009 року про передання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на цю земельну ділянку та скасувати його державну реєстрацію і витребувати її з незаконного володіння

ОСОБА_1 на користь держави в особі ДП «ДСВ».

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року в задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «ДСВ» відмовлено.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване тим, що прийняття Глевахівською селищною радою рішення про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки та отримання нею державного акта на право власності на земельну ділянку відбулося незаконно і вимогам законодавства не відповідає. Однак у зв`язку з пропуском прокуратурою строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником ОСОБА_1 , у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Аргументи учасників справи

У вересні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не сприяв повному і всебічному з`ясуванню обставин справи всупереч принципу рівності сторін, згідно з вимогами статей 57-59, 64, 212, 213 ЦПК України 2004 року не надав належної правової оцінки доводам прокурора щодо порушення оскаржуваним рішенням Глевахівської селищної ради права постійного користування землею ДП «ДСВ», надавши всупереч статті 129 Конституції України перевагу праву власності ОСОБА_1 на спірні землі.

Крім того, посилається на постанову Верховного Суду України від 26 жовтня

2016 року у справі № 6-1116цс16 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року

у справі № 6-30539св15, в яких суди розглянули справи в аналогічних правовідносинах по-іншому.

Відзивів інших учасників справи на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи

04 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Глевахівської селищної ради від

19 листопад 2009 року № 754-32-V ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення Управління Держкомзему у Васильківському районі зареєструвало та видало ОСОБА_1 державний акт серії ЯД № 334461 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером :02:005:0082 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та врахувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень).

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції виходив із того, що надані прокурором докази на підтвердження порушення прав держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «ДСВ», зокрема технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею ДП «ДСВ» (2000 рік), не містить матеріалів, на підставі яких можна було б визначити межі землекористування. Крім того, каталоги координат земельної ділянки ДП «ДСВ», які були використані в технічній документації на цю земельну ділянку 2000 та 2012 років, були отримані не з Державного земельного кадастру, а від розробника документації. Разом з тим розробник документації діяв за завданням та в інтересах ДП «ДСВ», без виходу на місцевість, без польових вимірювань, без дослідження межових знаків у натурі, тобто без дослідницьких дій на місцевості.

З огляду на викладене та за результатом аналізу зібраних доказів апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність даних щодо розміру, площі та меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на якій виникло накладення (перетин) спірних земельних ділянок, а отже, недоведеність порушення прав держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «ДСВ».

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам прокурора щодо порушення оскаржуваним рішенням Глевахівської селищної ради права постійного користування землею ДП «ДСВ», надавши всупереч статті 129 Конституції України перевагу праву власності ОСОБА_1 на спірні землі суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки вони не впливають на правильність вирішення справи апеляційним судом.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук