КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3378/19 Головуючий у суді першої інстанції: Борєць Є.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Мостової Г.І., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми на загальну суму 504 032,77 грн.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 13/100 часток в нежилих приміщеннях по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмова суду першої інстанції у забезпеченні даного позову з підстав перебування вказаних об`єктів під арештом за іншим провадженням є безпідставною. До того ж, обтяження, що вжиті Броварським міськрайонним судом Київської області в іншій справі №1007/3728/2012 23 квітня 2019 року скасовані. Вважає, що відповідач, дізнавшись про позов в цій справі, може вжити заходів щодо відчуження нерухомого майно, що перебуває в його власності, а тому саме арешт майна та коштів відповідача є тим видом забезпечення позову, який повністю узгоджується із позовними вимогами ОСОБА_2 за критерієм співмірності.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року без змін, посилаючись на те, що заява про забезпечення позову, так і сама апеляційна скарга не містить обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а навпаки, позивач зазначає про те, що відповідач у повному обсязі виконав попереднє судове рішення, що підтверджує відсутність підстав для будь-яких побоювань щодо несумлінних дій ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ризики невиконання рішення суду або утруднення ефективного захисту прав позивача відсутні, оскільки об`єкти нерухомого майна, що належать відповідачу, перебувають під арештом, а тому відповідач теоретично не має можливості відчужити їх у власність інших осіб.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування судового рішення, керуючись яким суд відмовив у забезпечення позову ОСОБА_2 .

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №1007/3728/2012 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 960 000,00 грн., отримані за умовами укладеної між ними 08 квітня 2011 року мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку. Виконавчий лист пред`явлено на примусове виконання, при проведенні якого боржник ОСОБА_3 у повному обсязі виконав судове рішення, у зв`язку з чим 20 березня 2019 року виконавче провадження закінчено. Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_3 несвоєчасно повернув грошові кошти, отримані за умовами укладеної між ними 08 квітня 2011 року мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку, позивач у судовому порядку пред`явив вимогу до ОСОБА_3 про стягнення з останнього інфляційних втрат в сумі 418 560 грн. та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 85 472,77 грн. за період з 01 квітня 2016 року по 20 березня 2019 року, що станом на 10 квітня 2019 року становить загальний розмір 504 032,77 гривень.

З метою забезпечення позову просив накласти арешт на 13/100 часток в нежилих приміщеннях по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_3 , обґрунтовуючи доводи заяви тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, припускаючи, що є всі підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 , дізнавшись про позов в цій справі, може вжити заходів щодо відчуження даного нерухомого майно, оскільки наразі ним в судовому порядку порушено питання про скасування заходів забезпечення позову в справі про стягнення суми боргу.

Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За змістом положення п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За загальним правилом, саме заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, а також належність майна на праві власності відповідачеві, надавши відповідні докази.

Як встановлено колегією суддів, що у поданій заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також документально не підтвердив права ОСОБА_3 на нерухоме майно - 13/100 часток в нежилих приміщеннях по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 , окрім заперечень проти заяви про забезпечення позову, у зв`язку з відсутністю підстав для будь-яких побоювань щодо несумлінних дій ОСОБА_3 , також зазначив, що квартира АДРЕСА_2 протягом тривалого часу не належить відповідачу ОСОБА_3 , а нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності декільком власникам, у тому числі ОСОБА_3 , та вказане майно не поділене в натурі між співвласниками.

Отже, встановлені колегією суддів фактичні обставини справи свідчать про те, що в порушення процесуальних норм заявником ОСОБА_2 не зазначено про існування об`єктивних обставин, які б свідчили про те, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. При зміні певних обставин, спрямованих на вчинення відповідачем чи іншими особами дій на заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, позивач вправі ініціювати заяву про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову і відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що оскаржувана ухвала постановлена без належної оцінки доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

В той же час, зазначені в ухвалі мотиви щодо відсутності ризиків невиконання рішення суду або утруднення ефективного захисту прав позивача через наявну заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що належить відповідачу, помилково покладені в основу висновку, оскільки законодавець не встановлює прямих обмежень щодо наступного накладення арешту на майно боржника (відповідача), що було обтяжене (арештоване) в іншому провадженні, якщо для цього існують підстави в конкретній справі. В цій частині доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є обґрунтованими.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: