ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 660/60/19

Номер провадження: 22-ц/819/1160/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Радченка С.В.,

секретар Шибінська А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 05 травня 2019 року, у складі судді Каневського В.О., у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє Бурлай Дмитро Валерійович , до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бурлай Д.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, посилаючись на те, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідач ОСОБА_1 батьківські обов`язки не виконує, коштів на утримання сина не надає та фактично проживає в іншому місті.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 травня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітнього ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн, допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що суд не в повному обсязі дослідив всі обставини, які мають значення для справи, а саме те, що дитина з літа 2018 року постійно проживає у батьків позивача, в той час, як сам позивач працює та проживає в м.Дніпрі, а тому не має права на звернення до суду з вказаним позовом. Також зазначає, що позивачем не доведено реального обсягу щомісячних витрат на утримання та виховання дитини. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Бурлай Д.В. вказує, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції визнала ту обставину, що малолітня дитина не знаходиться на її утриманні і вона не несе витрат на утримання сина. Зважаючи на визнання позову відповідачем, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке представник позивача просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що сторони перебували у шлюбі з 03.11.2007 року. Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10.01.2019 року шлюб розірвано.

Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 10.01.2019 року №27, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні (а. с. 8).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що батьки, відповідно до положень сімейного законодавства, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач не несе витрат на утримання дитини, малолітній син знаходиться на утриманні батька, і вказану обставину відповідач визнала в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Частинами 2 та 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині другій статті 182 СК України, встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції визнала, що проживає окремо від дитини та з літа 2018 року не несе витрат на утримання сина. Доводи апеляційної скарги про те, що дитина проживає з батьками позивача, а тому він не має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є юридично безпідставними, оскільки позивачкою не спростовано той факт, що саме батько несе витрати на утримання дитини. Тимчасове фактичне проживання дитини з батьками позивача, які не є законним представниками дитини, за адресою, яка є зареєстрованим місцем проживання позивача, не звільняє її від обов`язку, визначеного ст.180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи представника відповідача висловлені ним під час розгляду справи судом апеляційної інстанції про незаконність рішення суду з тих підстав, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

З матеріалів справи слідує, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10.01.2019 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. При зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 не ставила питання про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 17 січня 2019 року.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини 05 березня 2019 року. 03 травня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.

Наявність спору про визначення місця проживання дитини не є перешкодою для стягнення аліментів на користь того з батьків, разом з яким на час вирішення справи проживає дитина. Ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини з іншим із батьків не є підставою для скасування рішення суду, яким стягнуто аліменти за період проживання дитини з одним із батьків.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас