Справа №173/1626/19
Провадження №2/173/955/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_2 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_3. І ОСОБА_4.

27.08.2019 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів- фізичних осіб.

30.08 2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10 жовтня 2019 року.

10.10.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначано до розгляду на 10.10.2019 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

10.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: їй та членам її сім`ї на підставі спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 13 від 13.01.1993 року Верхньодніпровського районного будівельно - монтажного об`єднання. Вказана квартира приватизована нею згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фону».

Співвласниками квартири є її діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.08.2006 року на прохання сина у вищевказаній квартирі була зареєстрована її невістка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2009 року її син з дружиною виїхали працювати до Російської Федерації та постійно проживають там з 2012 року по цей час.

Будучи знятим з реєстраційного обліку в спірному житловому приміщенні ніяких відповідачі майнових прав не втрачають. Натомість подальша реєстрація відповідачів в належному їй житловому приміщенні порушує її права як власника зазначеного житлового приміщення.

Так, реєстрація відповідачів в належній їй квартирі не дозволяє їй розпоряджатись квартирою на свій розсуд та значно обмежує її права, призводить до невизначеності її становища як власника майна, покладає на неї додаткові обов`язки по оплаті комунальних послуг, неможливості оформити субсидії, здійснення інших прав в повній мірі.

Відповідачі самостійно не бажають знятись з реєстраційного обліку в належному їй житловому приміщенні. Самостійно зняти відповідачів з реєстраційного обліку в належному їй житловому приміщенні вона також не має можливості, так як при цьому необхідна особиста присутність відповідачів, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність і про визнання позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житлове приміщення та право користування житловим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні позивачу і членам її сім`ї на підставі спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 13 від 13.01.1993 року Верхньодніпровського районного будівельно - монтажного об`єднання. Вказана квартира приватизована нею згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фону». Співвласниками квартири є її діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується копіє свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до даних адресної довідки відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі.

04.08.2006 року на прохання сина у вищевказаній квартирі позивачем була зареєстрована її невістка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користуватись належною їй квартирою виходячи з того, що останні за вказаною адресою не проживають з 2012 року та не сплачують комунальні послуги, не приймають у часті в у триманні квартири.

Доказами, які підтверджують факт не проживання відповідачів в квартирі позивача є акт депутат Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 11.06.2019 року, згідно якого вказано, що ОСОБА_3 , і ОСОБА_6 , в квартирі АДРЕСА_1 не проживають , а проживають в Російські Федерації.

Факт не проживання відповідачів в зазначеній вище квартирі підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 , які пояснили, що вони проживають по сусідству з позивачкою, її син ОСОБА_3 , в належній позивачці квартирі не проживає близько 5-6 років. А відповідача ОСОБА_4 ,. вони не знають, оскільки вона у вказаній квартирі ніколи не проживала.

Такими чином факт не проживання відповідачів в належному позивачці житловому приміщенні знайшов своє підтвердження, наданими позивачем доказами.

В свою чергу судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , є співвласником квартири що належить позивачці.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно відповідач, як співвласник спірної квартири має право володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому часткою будинку за власним розсудом. Єдиним обмеженням його прав власності є не порушення прав іншого співвласника житлового приміщення.

Відповідно до вище наведених правових норм місце проживання відповідача не впливає на зміст його права власності. А не проживання власника житлового приміщення в належному йому житловому приміщенні не є підставою для зняття його з реєстрації у даному житловому приміщенні, так як власнику гарантується право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, до складу якого входить і право бути зареєстрованому у житловому приміщенні, що є його власністю. Крім того ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Житлового кодексу України не передбачено такого способу захисту порушених прав як визнання власника (співвласника) житла таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням (його частиною).

Тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким , що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 суд вважає за можливе відмовити.

Позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_4 ,. такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача ОСОБА_4 , в квартирі позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання її такою , що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці житловому приміщенні наміру користуватись ним, відповідач ОСОБА_4 суду не надала. Натомість подала суду заяву про визнання позовних вимог.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Так як судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. Відповідач ОСОБА_4 ,. не є власником зазначеного житлового приміщення. Тому може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Я к бувший член сім`ї власника майна.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 ,. на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 ,, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_2 , 384 грн., 20 коп., на відшкодування судових витрат по сплаті с удового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.10.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 21.10.2019 року

Оприлюднене 21.10.2019 року

Дата набрання законної сили: 20.11.2019 року