ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/748/19

Провадження № 22-ц/818/1736/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання: Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - Харківська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

інші учасники справи:

треті особи - Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року, постановлену у складі судді Сенаторова В.М., -

установив:

29 грудня 2018 року Харківська місцева прокуратура № 2 (надалі Прокуратура) в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_1 від 02.12.2017, видане Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу № 173 від 18.12.2017, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року відкрито провадження у справі.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_5 звернулася до суду із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, направити справу до Дзержинського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю.

В обґрунтування скарги посилається на те, що Прокуратура не ставить питання про витребування майна у позові, оскаржуючи лише відповідність/невідповідність чинному законодавству України договору купівлі-продажу і свідоцтва про право на спадщину та процедуру їх оформлення/укладання. Отже, застосування правил виключної підсудності не можливо і позов мав бути пред'явлений за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Прокуратура у відзиві заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що спір виник з приводу незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 тобто з приводу нерухомого майна. Квартира знаходиться на території Київського району м. Харкова.

ОСОБА_2 у відповіді на відзив підтримав апеляційну скаргу, вважаючи обґрунтованими її доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України)).

Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 27 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у пункті 42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Прокуратура, звертаючись до суду із дійсним позовом, ставить питання про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 від 02.12.2017 та договору купівлі-продажу № 173 від 18.12.2017 стосовно квартири АДРЕСА_1 (а.с. 2-9).

Чинний ЦПК України не обмежує застосування виключної підсудності позовами, що стосуються лише визнання права власності на нерухоме майно, а включає будь-які позови, що виникають з приводу нерухомого майна. Враховуючи подання Прокуратурою позову про визнання недійсними правочинів щодо квартири, що знаходиться на території Київського району міста Харкова, Київський районний суд м. Харкова, відкриваючи провадження, правил підсудності не порушив.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_4 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

І.С. Сащенко