Справа № 308/3682/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Кожух О.А.,

секретарі: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль». на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 червня 2018 року у справі №308/3682/18 (Головуючий: Малюк В.М.), -

встановив:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що 25 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/4070/82/40037, за умовами Банк надав останньому кредит у розмірі 20 000 доларів США, строком до 25.07.2018 року, із сплатою 13,85% річних за користування кредитом. 27 січня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №014/4070/82/40037-1, відповідно до якої встановлено дату остаточного погашення кредиту - 29 липня 2028 року та визначено процентну ставку. 21 червня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №014/4070/82/40037/2, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Крім того, сторони дійшли згоди тимчасово, на період з 25.06.2010 року по 26.05.2011 року зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках №1, 2 до цієї Додаткової угоди.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 25 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №014/4070/82/40037, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника, які виникають з умов Кредитного договору №014/4070/82/40037 від 25 липня 2008 року в повному обсязі цих зобов'язань.

У зв'язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості Банк був вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 лютого 2014 року позовні вимоги Банку було задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно 24 705,17 доларів США заборгованості за кредитним договором.

Дане рішення суду до теперішнього часу не виконано, тому Позичальнику продовжувались нараховуватись відсотки за порушення графіку. Станом на 11.01.2018 року заборгованість по сплаті відсотків (з 25.02.2014 року по 11.01.2018 року) становить 11 200,55 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 317 298,29 грн..

За таких обставин, просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по відсоткам за кредитним договором №014/4070/82/40037 від 25.07.2008 року у розмірі 11 200,55 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 317 298,29 грн., а також судові витрати у розмірі 4 759,47 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.06.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, а тому розгляд справи здійснюється у їх відсутності, у відповідності ч.2 ст.372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/4070/82/40037, за умовами останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США, строком до 25.07.2018 року, із сплатою 13,85% річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 25 липня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №014/4070/82/40037, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника, які виникають з умов Кредитного договору №014/4070/82/40037 від 25 липня 2008 року в повному обсязі цих зобов'язань.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2014 року у справі №308/14332/13-ц позовну заяву Банку було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 достроково солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/4070/82/40037 від 25.07.2008 року в розмірі 24 705,17 доларів США (197 468,43 грн.), у тому числі: заборгованість по кредиту - 20 860,68 доларів США (166 739,42 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 1 716,75 доларів США (13 721,98 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 2 127,74 доларів США (17 007,03 грн.).

Наразі банк ставить питання про стягнення з боржників заборгованості з відсотків нарахованих з 25.02.2014 року по 11.01.2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не вправі нараховувати відсотки, а має право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак, у межах строку кредитування, який було змінено кредитором внаслідок пред'явлення вимоги про дострокове повернення боргу, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з моменту пред'явлення до нього вимоги у 2014 році, відповідач мав обов'язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування, що узгоджується також з графіком погашення кредиту та відсотків.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16.

За таких обставин, банк не вправі нараховувати відсотки після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення боргу, тобто починаючи з 12 лютого 2014 року.

За таких обставин, суд вірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків та пені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Посилання апелянта на правові висновки ВСУ від 23.09.2015 року №6-1206цс15 та від 21.09.2016 року №6-2631цс15 колегія суддів відхиляє, оскільки такі прямо суперечать вказаному вище висновку Великої Палати Верховного Суду, який і слід взяти до уваги.

Твердження апелянта про те, що суд не зазначив у чому схожість даної справи із справою у якій Верховний Суд виклав правову позицію є необґрунтованим, оскільки зазначена вище правова позиція Верховного Суду стосувалася саме правомірності нарахування банком відсотків за кредитним договором після використання ним права на дострокове стягнення заборгованості, що і є предметом розгляду даної цивільної справи.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: