ДГоловуючий у 1 інстанції Яненко Г.М. Єдиний унікальний номер 220/689/17
Номер провадження 22-ц/804/281/19
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Биліни Т.І.,

Мироненко І.П.,

секретар Тулянкіна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року, ухвалене в смт. Велика Новосілка Донецької області та складене 17 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що 18 лютого 2011 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 45388,24 гривень, яка складає з 3134,84 гривень - заборгованості за кредитом; 36065,86 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3550 гривень - заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2137,53 грн. - штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 1600 грн..

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3134,84 грн. по тілу кредиту, 36065,86 грн. по процентах за користування кредитом, 1381,88 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні усіх позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу на підставі наданих позивачем копій окремих документів кредитної справи, які не є належними доказами по справі. Зазначає, що надані позивачем документи не відповідають вимогам законодавства та не можуть підтверджувати факт надання та отримання нею кредитних коштів. Крім того, суд не застосував наслідки спливу позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Білана В.І., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С., яка просила рішення суду залишити без змін, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, і оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не виконує, заборгованість за кредитом і проценти за користування грошима підлягають стягненню. В задоволенні вимог про стягнення штрафів та пені суд відмовив, і в цій частині рішення не оскаржується.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог була надана суду першої інстанції копія заяви анкети від 18 лютого 2011 року, підписаної ОСОБА_3, з тексту якої вбачається, що їй був виданий кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та одночасно видана платіжна картка.

Підписавши анкету-заяву від 18 лютого 2011 року, відповідач ОСОБА_3 погодилася з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов'язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. 7).

Враховуючи наведене, 18 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом приєднання, а відтак доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на отримання нею кредитних коштів є безпідставними.

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка з карткового рахунку відповідача, яка є належним та допустимим доказом у справі. Із зазначеної виписки чітко вбачається, що ОСОБА_3 було встановлено кредитний ліміт, що вона користувалася кредитними коштами, знімала кошти через банкомат, здійснювала операції через термінали в касах магазинів, частково погашала заборгованість. Тобто, зазначене свідчить, що відповідач отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки неможливо.

Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості тіла кредиту, клопотання про призначення експертиз щодо невірного нарахування боргу або контррозрахунку в суд першої інстанції та апеляційний суд не надавалися.

В матеріалах справи міститься довідка про те, що ОСОБА_3 було видано кредитні картки: № 5577 2127 0187 1843 з терміном дії до 11/2014 року та № 4149 4378 3857 1733 терміном до 03/2018 року (а.с. 46 т.2). Факт отримання ОСОБА_3 карток, що підтверджується фото в матеріалах справи, і користування нею картками для отримання кредитних коштів, не спростований відповідачем.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 16 травня 2017 року.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився 31 березня 2018 року, а з позовом банк звернувся 16 травня 2017 року, то висновки суду першої інстанції в частині незастосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином колегія суддів повністю погоджується з рішенням суду щодо стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 3134,84 грн., і вважає, що відповідачем висновки суду не спростовані, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди із рішенням суду без достатньої мотивації.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в частині задоволення вимог про стягнення суми заборгованості по відсоткам за кредит рішення суду не відповідає вимогам матеріального права.

Договором № б/н від 18 лютого 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця.

За умовами договору № б/н від 18 лютого 2011 року відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожний місяць впродовж строку кредитування.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість по процентам в розмірі 36065,86 грн., прийнявши в якості доказу розрахунок позивача боргу по кредиту за період з 18.02.2011 року по 28.02.2017 року.

Між тим, з розрахунку банку вбачається, що сума заборгованості по процентам розрахована з підвищенням з 01.09.2014 року процентної ставки по кредиту.

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 30 % річних.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30,00% річних, заборгованість по відсоткам за користування кредитом до 01.09.2014 року (дати підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки) становить 550 грн.. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 16 травня 2017 року, в межах дії договору (обумовленого строком дії другої картки до березня 2018 року). За період дії кредитного договору до 01.09.2014 року сума заборгованості про процентам складає 550 грн., а з 01.09.2014 року по 30.11.2014 року (період дії першої картки, під час якого відповідач користувалася кредитом) борг по процентам складає 234,09 грн., з урахуванням умов договору. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків в розмірі 784,09 грн..

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600 грн. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 45388,24 грн., задоволено в розмірі 3918,93 грн., що складає 8,64 % від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 138,24 грн. (сплачено 1600 грн х 8,64%) - за розгляд справи судом першої.

Враховуючи викладене, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, яким слід змінити судове рішення в частині суми заборгованості по процентам: стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача проценти по кредиту від 18.02.2011 року в розмірі 784 грн. 09 коп., а в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту б/н від 18.02.2011 року в сумі 3134,84 грн це ж рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року змінити в частині стягнення суми відсотків за кредитом та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» проценти по кредиту від 18.02.2011 року в розмірі 784 (сімсот вісімдесят чотири) грн. 09 коп., 138 (сто тридцять вісім) грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по кредиту б/н від 18.02.2011 року в сумі 3134,84 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 березня 2019 року.

Судді Є.Є.Мальцева

Т.І.Биліна

І.П.Мироненко