Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 712/2126/16-ц

провадження № 61-12997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева С. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - Григор'єв Віталій Вікторович ,

відповідач-1 - ОСОБА_5 ,

представник відповідача-1 - Іщенко Дмитро Вікторович,

відповідач-2 - Недоступ Віталій Іванович,

відповідач-3 - ОСОБА_3 ,

представник відповідач-3 - адвокат Гончар Сергій Миколайович,

відповідач-4 - ОСОБА_9,

третя особа - служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І. від 20 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , третя особа - служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації, про солідарне стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ML-F00/153/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 121 356,00 швейцарських франків, з кінцевим терміном повернення до 02 липня 2037 року, а позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, а з ОСОБА_7 - договір поруки № SR-F00/153/2007.

20 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до якого кредит визначено у національній валюті України (гривні), сума кредиту склала 592 620,75 грн. Визначено новий графік погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами.

У послідуючому, 30 травня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007.

Цього ж дня, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за забезпечувальними договорами.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 06 липня 2015 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитом становить 654 942,99 грн, яку позивач просив солідарно стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на свою користь; у рахунок погашення цієї заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на праві власності, а кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити для погашення загальної заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором, та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів; виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 із жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позичальник останній платіж сплатила 04 січня 2013 року, то відповідно до підпункту 2.1.9.1. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року строк виконання основного зобов`язання настав через 30 днів - 04 лютого 2013 року. Звернувшись до суду з указаним позовом 29 лютого 2016 року, позивач пропустив позовну давність, про застосування якої просили відповідачі, що є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив із того, що між іпотекодавцем та іпотекодержателем відсутня згода щодо вартості предмета іпотеки, що відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» є обов`язковою умовою при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Установивши, що строк виконання основного зобов`язання настав 04 лютого 2013 року, а з вимогою до поручителя ОСОБА_7 банк не звернувся протягом шестимісячного строку, то його порука відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року апеляційні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 654 942,99 грн у рахунок погашення боргу за договором кредиту.

У задоволення решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до підпункту 2.1.9.2. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року до кредитного договору № ML-F00/153/2007 строк виконання основного зобов'язання настав через 30 днів з дня відправлення кредитором на адресу позичальника письмової вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань - 30 вересня 2013 року, тому з вимогою до позичальника ОСОБА_5 позивач звернувся у межах позовної давності. Позичальник ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до утворення обумовленої у позові заборгованості, яку суд стягнув на користь кредитора.

В частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_7 та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив із того, що в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону.

Узагальнені доводи касаційних скарг

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову до іпотекодавця та направити справу в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій не врахував, що права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому саме з цих підстав необхідно відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з неї 654 942,99 грн заборгованості за кредитним договором та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій не врахував, що у підпункті 2.1.9.1. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року визначений порядок реалізації кредитором права на зміну строку виконання основного зобов`язання (без фактичного направлення письмової вимоги), відповідно до якого строк виконання основного зобов'язання настав 04 лютого 2013 року (через 30 днів з дня не виконання зобов'язання), як правильно встановив суд першої інстанції.

За змістом підпункту 2.1.9.2. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року, на який посилався апеляційний суд, кредитор може реалізувати право на зміну строку виконання основного зобов`язання до спливу строків, визначених у підпункті 2.1.9.1., шляхом активних дій - направлення письмової вимоги, або ж не здійснювати жодних дій і реалізувати своє право на зміну строку виконання основного зобов`язання згідно механізму, визначеного у підпункті 2.1.9.1. У даному випадку відбулася зміна виконання основного зобов'язання згідно з підпунктом 2.1.9.1., тому направлена кредитором вимога від 21 серпня 2013 року (а не від 30 серпня 2013 року як зазначає апеляційний суд) вже не має правового значення для вирішення питання про перебіг позовної давності.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову до поручителя ОСОБА_7 та виселення відповідачів із іпотечної квартири ніким не оскаржується, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, позивач просить у її задоволенні відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2017 року; витребувано цивільну справу № 712/2126/16-ц з Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2017 року. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 04 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ML-F00/153/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 121 356,00 швейцарських франків, з кінцевим терміном повернення 02 липня 2037 року, а позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

20 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до якого кредит визначено у національній валюті України (гривні), сума кредиту склала 592 620,75 грн. Визначено новий графік погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами.

30 травня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007 у сумі 654 942,99 грн.

Цього ж дня, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. посвідчено договір про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних ПАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звертати стягнення на заставлене майно. У додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги міститься таблиця, в якій в якості боржника вказана, зокрема, ОСОБА_5 , а в якості майнового поручителя - ОСОБА_5

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що позичальником ОСОБА_5 зобов`язання за кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007 належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим станом на 06 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 654 942,99 грн, яка складається із: 592 168,68 грн заборгованості за тілом кредиту та 62 774,31 грн заборгованості за відсотками за кредитом.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, зокрема, право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до підпункту 2.1.9.1. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року до кредитного договору № ML-F00/153/2007 у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів, укладених між банком та позичальником та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу банку, в зв`язку із чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

Відповідно до підпункту 2.1.9.2. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року до кредитного договору № ML-F00/153/2007 незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань та чи /інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та /або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, зазначену у цьому додатковому договорі, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати відправки вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу позичальника ОСОБА_5 направило досудову вимогу від 21 серпня 2013 року вих. № 200043683 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/153/2007, яка останньою погашена не була.

Відтак, відповідно до підпункту 2.1.9.2. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року кредитором було достроково змінено строк виконання основного зобов'язання, кінцевий строк виконання якого настав 30 вересня 2013 року.

29 лютого 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з указаним позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, тобто у межах позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо стягнення з позичальника ОСОБА_5 кредитної заборгованості у визначеному в позові розмірі.

Так, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що кредитна заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом розрахована станом на 06 липня 2015 року, тоді як строк виконання основного зобов'язання настав 30 вересня 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 30 вересня 2013 року позивач не міг нараховувати такі відсотки.

У той же час, апеляційним судом не перевірено належним чином правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та розмір її складових, яка підлягають стягненню з позичальника; не з'ясовано, за який період були нараховані відсотки за користування кредитом та за якою процентною ставкою.

Колегія суддів також не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з таких підстав.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за договором іпотеки від 04 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5

21 квітня 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу було внесено зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек, а саме, змінено іпотекодержателя предмета іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_2 , на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Установивши факт невиконання відповідачем умов кредитного договору, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд прийняв рішення про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмети іпотеки, мотивуючи її тим, що між сторонами відсутня згода щодо ціни предмета іпотеки, що відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» є обов`язковою умовою при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

У той же час, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 27 травня 2015 року № 6-61цс15.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи щодо розміру та складових кредитної заборгованості апеляційним судом належним чином не встановлені, правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірено, тому судове рішення в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_5 та звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 654 942,99 грн заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007, та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська Судді: С. Ю. Бурлаков
С. Ю. Зайцев В. М. Коротун В. П. Курило