Номер провадження: 22-ц/813/5753/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 194 131,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 01.03.12996 р. Іллічівським РВ м. Одеси) про стягнення грошових коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року - без змін.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 14.07.2016 року позивач надала на реалізацію відповідачу власні ювелірні вироби на загальну суму 7200,0 (сім тисяч двісті) доларів США за асортиментом та вартістю, вказаними в товарному чекові.

02.08.2016 року позивач забрала назад ювелірні вироби, тому що вони не продавались, для реалізації їх на виставці.

За твердженням позивача, 10.08.2016 року вона повторно передала вказані ювелірні вироби відповідачу ОСОБА_3 на реалізацію, про що відповідач проставила дату повторного прийняття виробів на реалізацію, вказавши дату «10.08.2016» над найменуванням «ТОВАРНИЙ ЧЕК».

Відповідач категорично заперечувала проти факту повторного отримання нею 10.08.2016 року ювелірних виробів на реалізацію від ОСОБА_1 та проставлення нею дати «10.08.2016» над найменуванням «ТОВАРНИЙ ЧЕК».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів не підлягає задоволенню, оскільки на його обґрунтування позивачем не надано суду вичерпних, належних і допустимих доказів, а доводи позивача не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Так, предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів за договором комісії.

Особливості укладення договору комісії регламентуються гл. 69 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1011 ЦКУ за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії належить до посередницьких договорів на надання послуг, і право власності на майно комітента до комісіонера не переходить.

У договорі комісії комісіонер діє від свого імені, при цьому комітента в договорі, укладеному між комісіонером і третьою особою (покупцем), указують у рідкісних випадках (ч. 2 ст. 1016 ЦКУ).

Істотними умовами договору комісії є умови про майно, яке комісіонер зобов`язується продати або купити, та його ціну (ч. 3 ст. 1012 ЦКУ). Тобто в договорі комісії на продаж обов`язково повинна бути вказана ціна, за якою комісіонер зобов`язується продати товар, що належить комітенту.

Звертаючись до суду із позовом, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що 10.08.2016 року відповідач ОСОБА_3 зателефонувала позивачу - ОСОБА_1 та терміново попросила принести ювелірні вироби, що в останній раз були в неї на реалізації, так як знайшовся покупець на ювелірній виставці в Іллічівську. В цей же день позивач надала відповідачу на реалізацію ті ж самі власні ювелірні вироби, однак в цей раз на загальну суму 7200,00 доларів США, про що відповідач проставила дату повторного прийняття виробів на реалізацію, вказавши дату «10.08.2016» над найменуванням «ТОВАРНИЙ ЧЕК».

Відповідно до ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 категорично заперечувала проти факту повторного отримання нею 10.08.2016 року ювелірних виробів на їх реалізацію від ОСОБА_1 При цьому, стосовно дати «10.08.2016», зазначеної над підписом «товарний чек», відповідачу нічого не відомо, ким та коли вона зазначена.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Враховуючи те, що належних та допустимих доказів отримання відповідачем повторно, після виконання зобов`язання від 14.07.2016 року вказаних ювелірних виробів до суду надано не було, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що не підлягає доказуванню позивачем та обставина, що дату «10.08.2016» було проставлено саме відповідачем, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на те, що відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляд справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що предметом позову є стягнення грошових коштів за договором комісії, а доказом укладання вказаного договору позивачем зазначено товарний чек, який датований двома датами, тому саме на позивача покладено обов`язок доведення факту підписання відповідачем вказаного товарного чеку.

Крім того, апеляційний суд також погоджується із тим, що в товарному чекові поряд із датою «10.08.2016» над найменуванням «ТОВАРНИЙ ЧЕК» відсутній підпис відповідача ОСОБА_3 як комісіонера, відсутня інформація стосовно того, хто є комітентом, тобто відсутнє посилання на власника ювелірних виробів - від кого прийнято на реалізацію товар, з огляду на таке.

Так, ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис сторони договору є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами.

У разі відсутності власноручного підпису, слід вважати, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину.

За таких обставини, твердження апелянта у апеляційній скарзі в цій частині також є необґрунтованими та недоведеними.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги, що спірний товарний чек - є простою формою укладеного між позивачем та відповідачем договору комісії, з наступних підстав.

Так, регулювання правил комісійної торгівлі ювелірними виробами здійснюється на підставі Наказу Міністерства Фінансів України від 27.10.2004 р. №678 «Про затвердження Правил комісійної торгівлі ювелірними виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння».

Згідно п. 1.1. даних Правил ці правила комісійної торгівлі ювелірними виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння (далі - Правила) регламентують порядок комісійної торгівлі ювелірними виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння (далі - ювелірні вироби).

Пунктом 1.2. встановлено, що Правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю ювелірними виробами, незалежно від форм власності.

Пунктом 1.3. Правил передбачено, що комісійна торгівля ювелірними виробами здійснюється на підставі договору комісії між суб`єктом господарювання, який приймає ювелірні вироби на комісію (далі - комісіонер), і фізичною особою, фізичною особою-підприємцем або юридичною особою, яка здає ювелірні вироби на комісію (далі - комітент). За договором комісії комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за плату здійснити продаж ювелірних виробів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку.

Договір комісії укладається в простій письмовій формі (з урахуванням ст. 208 ЦК України). Нотаріальне посвідчення в цьому випадку не потрібне, але при бажанні сторони можуть засвідчити договір нотаріально.

При цьому, порядок документального оформлення приймання ювелірних виробів на комісію визначений п.п. 2.8-2.10 Правил: 2.8. При прийманні ювелірних виробів на комісію комісіонер виписує на кожну одиницю виробу квитанцію у двох примірниках (додатки 1, 2) і товарний ярлик (додаток 3). Перший примірник квитанції видається комітенту, другий (комітентська картка) - залишається у комісіонера. Два примірники квитанції підписуються комітентом і комісіонером.

Саме Квитанція, підписана сторонами, є документом, яким комітент підтверджує: доручення на продаж ювелірного виробу; згоду щодо ціни, строку реалізації та умов уцінки ювелірного виробу; згоду на розмір плати, який визначається за домовленістю сторін.

Однак, вищевказані документи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивачем надано не було.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідка зі сторони позивача, а також той факт, що від дій відповідача постраждали і інші особи, які так само виявляли свої ювелірні вироби у ОСОБА_5 , який продавав такі вироби через Інтернет, попередньо придбавши їх у відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.01.2018 року судом першої інстанції було задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

При розгляді справи судом першої інстанції були дотримані всі вимоги закону, зокрема в матеріалах справи наявна письмова присяга ОСОБА_6 , як свідка у цій справі (а.с. 47), її було заслухано та її свідчення чітко відображенні в оскаржуваному рішенні суду та надано судом належну оцінку.

Крім того, колегія суддів ознайомилася також зі змістом технічного запису судового засідання від 30.01.2018 року і вважає, що висновки суду в цій частині зроблені обґрунтовано.

До того ж у суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не заявляв клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_6 .

Також судова колегія критично відноситься до доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги і те, що від дій відповідача постраждали і інші особи, за заявами яких відкриті кримінальні провадження та по яким триває досудове слідство, оскільки ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20.09.2018 року копії вказаних кримінальних проваджень були витребувані з Приморського відділу поліції м.Одеси ГУНП в Одеській області (а.с.85) та відповідно до вимог процесуального законодавства, оцінив представлені матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ні позивачем ні представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надано.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Зважаючи на наведені обставини, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.10.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда