провадження 2/201/1122/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 вересня 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ГУ ПФ України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві і з представником в ході судового засідання посилаються на те, що вона, ОСОБА_1 , з 1996 року проживала однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , вони спільно мешкали в АДРЕСА_1 , вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини, за вказаною адресою її цивільний чоловік її (позивача) зареєстрував і вона постійно була зареєстрована у вказаному будинку як член його сім`ї. В 2010 році позивачка тяжко захворіла і з 2011 року вона стала інвалідом 3-ї групи, хворіти стала частіше і з того часу знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 як дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, вона звернулася до пенсійного фонду з питанням перерахунку призначеної їй пенсії та оформлення документів про утримання після смерті чоловіка, але в цьому їй було відмовлено і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання та знаходження на утриманні ОСОБА_5 і тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В добровільному порядку питання не вирішено. Просили захистити право позивачки як члена сім`ї ОСОБА_5 , з яким вона проживала без реєстрації як жінка і чоловік в цивільному шлюбі та знаходилася на його утриманні по день його смерті, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказавши на те, що добре знають свого батька і спілкувалися з ним постійно, бували в нього вдома і знають, що позивачка не мешкала з ним як дружина і чоловік, а була просто найнятою особою для роботи по будинку, вона не знаходилася в нього на утриманні, оскільки сама була забезпеченою особою, позовні вимоги не обгрунтовані і безпідставні, не доведені і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ПФ України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши на те, що до них дійсно зверталася позивачка з питанням оформлення документів про утримання і їй рекомендовано було звернутися до суду, але позивачка є забезпеченою особою і не перебувала на утриманні ОСОБА_5 , позовні вимоги не обгрунтовані і безпідставні і не доведені. Зі свого боку роз`яснення всього позивачу було, порушень відносно позивача допущено не було. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої шкоди позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і її представника, відповідачів та іх представників, з`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1996 року проживала з ОСОБА_5 , вони спільно мешкали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини, за вказаною адресою ОСОБА_5 (власник вказаного будинку): цивільний чоловік позивача, зареєстрував ОСОБА_1 і вона постійно була зареєстрована у вказаному будинку як член його сім`ї. В 2010 році позивачка тяжко захворіла і з 2011 року вона стала інвалідом 3-ї групи, про що свідчать надані суду письмові докази; хворіти позивачка стала частіше і з того часу знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 як дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, ОСОБА_1 звернулася до пенсійного фонду з питанням перерахунку призначеної їй пенсії як інваліду 3-ї групи та оформлення документів про утримання після смерті чоловіка, але в цьому їй було відмовлено і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання та знаходження на утриманні ОСОБА_5 і тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В добровільному порядку питання не вирішено. Обставини цього факту підтверджуються, крім вимог та наданих документів, також поясненнями сторін і свідків. Для упорядкування документів і вирішення питань зі своїми правами, майном та ін. позивач вимушена був звертатися до суду з позовною заявою про захист своїх прав, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в певний час і знаходження на утриманні.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1996 року проживала з ОСОБА_5 , вони спільно мешкали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини, за вказаною адресою ОСОБА_5 (власник вказаного будинку): цивільний чоловік позивача, зареєстрував ОСОБА_1 і вона постійно була зареєстрована у вказаному будинку як член його сім`ї. В 2010 році позивачка тяжко захворіла і з 2011 року вона стала інвалідом 3-ї групи, про що свідчать надані суду письмові докази; хворіти позивачка стала частіше і з того часу знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 як дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі письмовими доказами: реєстрація позивача за місцем проживання одночасно з померлим ОСОБА_5 в якості члена сім`ї (відмітка в паспорті за 2004 рік), придбанням чоловіком для неї на її 40-річчя автомобіля (договір); видача довіреностей на управління цим автомобілем на ім`я відповідачів; придбання ними потім ще одного автомобіля на її ім`я і переоформленням її автомобіля на дружину одного з відповідачів; довідкою з місця мешкання позивачки мешкання разом з ОСОБА_5 в одному будинку однією сім`ю і ведення спільного господарства; спільний відпочинок; витягом з реєстру про переоформлення земельної ділянки ОСОБА_5 на позивача, а не на дорослих дітей, синів відповідачів.

Крім того, факт знаходження позивача на утриманні ОСОБА_5 підтверджують довідки про інвалідність ОСОБА_1 , отримання нею лише пенсії і зайняття ОСОБА_5 підприємницькою фермерською діяльністю.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що зустрічні вимоги не заявлено, факт тривалого мешкання заявника по місцю знаходження житла батька відповідачів підтверджується, крім вищенаведеного, також копіями паспортів сторін (сини з батьком не мешкали і не були там зареєстровані), в будинку немає їх речей, а лише речі позивача, доказів на спростування позову суду не надано; надано лише докази спорів сторін в інших судах за іншими предметами спору, з інших підстав і вимог, доказів, кола осіб учасників спору та інш.. Позивач не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, доведенню підлягає не лише факт спільного проживання, а і наявність при цьому спільного побуту і взаємних прав та обов`язків. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має з`ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім`єю залежить від їх встановлення та доведеності. Так, відповідно до ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем було представлено суду докази на підтвердження ведення спільного господарства, а також ведення єдиного бюджету.

Крім того, шлюбні відносини між сторонами склалися в 1996 році, а отже спірні правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем врегульовані та повинні розглядатись за правилами Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року та Цивільного кодексу України 1963 року (а вищезазначені норми кореспондуються з ними).

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідачів) діям відносно нього стосовно вищезазначених фактів, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково; в задоволенні позову до ГУПФУ в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки до нього вимоги не заявлені і питання обставин позову стосується інших віджповідачів.

Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідачів з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір, отже вказаний судовий збір також потрібно стягнути з відповідачів.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1996 року по день його смерті та факт знаходження ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 з 2011 року по 07 листопада 2017 року, в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні слід відмовити, а також стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в кожного окремо по 469 грн. 86 коп., а всього 1 409 грн. 60 коп..

Таким чином позовні вимоги про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 60, 74 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1996 року по день його смерті та факт знаходження ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 з 2011 року по 07 листопада 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в кожного окремо по 469 грн. 86 коп., а всього 1 409 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя