Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 591/6167/14-ц

провадження № 61-18564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Прокуратура Сумської області, Управління Служби безпеки України в Сумській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Прокуратури Сумської області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року у складі судді Клименко А. Я. та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Криворотенка В. І. та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Друченко Тетяни Василівни на рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, до Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області, Управління Служби безпеки України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позов мотивовано тим, що незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду за період з 20 серпня 2009 року до 07 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 здійснювалося кримінальне переслідування, загальна тривалість якого становить 4 роки 9 місяці 10 днів, з яких позивач безпосередньо знаходився під вартою 1 рік 7 місяців 9 днів, на підписці про невиїзд - 3 роки 2 місяці 18 днів, а також весь цей час він незаконно перебував під слідством і судом, внаслідок чого зазнав моральних страждань. Позивач просив стягнути за рахунок Державного бюджету України на свою користь 14 435 712 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 11 921 грн, а також витрати, пов`язані з прибуттям до судового експерта у розмірі 443,62 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 13 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 8 225,49 грн - витрат за проведення судово-психологічної експертизи та 443,62 грн - витрат, пов`язаних з прибуттям до судового експерта. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода у зв`язку з його незаконним перебуванням під слідством та судом, розмір якої, з урахуванням висновку судового експерта-психолога, визначено у розмірі 13 000 000 грн. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення судово-психологічної експертизи та витрати пов`язані з прибуттям до судового експерта.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди та судових витрат змінено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейської службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 400 000 грн на відшкодування моральної шкоди, компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави судові витрати з оплати судово-психологічної експертизи у розмірі 330,21 грн. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з прибуттям до судового експерта у розмірі 443, 62 грн скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у стягненні зазначеної суми. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції помилково користувався тільки висновком судово-психологічної експертизи, оскільки сам розрахунок грошової компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня його моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистісних властивостей підекспертного. При розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню, суд апеляційної інстанції посилався на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, відповідно до яких мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що витрати, пов`язані з прибуттям до судового експерта у розмірі 443,62 грн не є судовими витратами у розумінні статті 79 ЦПК України 2004 року тому не мають враховуватись судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У квітні 2017 року Прокуратура Сумської області звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування, що підлягає стягненню за рахунок державного бюджету, з урахуванням положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в частині стягнення витрат за проведення судово-психологічної експертизи, стягнувши суму пропорційно до задоволених вимог.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Проте, суди першої та апеляційної інстанцій, частково задовольняючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, неповно з`ясували обставини справи та не зазначили з огляду на які докази дійшли висновку про відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі більшому, ніж це передбачено статтею 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У рішеннях судів не зазначено співвідношення розміру моральної шкоди позивача залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру немайнових втрат, можливості їх відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження його престижу, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Друченко Т. В. звернулася до суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року та залишити в силі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок судово-психологічної експертизи при визначенні суми відшкодування позивачу моральної шкоди, нележним чинном мотивувавши прийняте рішення, однак суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 400 000 грн не обґрунтував на підставі яких доказів дійшов висновку про відшкодування зазначеної суми.

Заперечення на касаційній скарги не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прокуратури Сумської області. Зупинено виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що з 03 квітня 2006 року до 16 травня 2012 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Зарічного РВ СМУ ГУ УМВС України в Сумській області (т. 1, а.с. 95, 96).

Прокуратурою м. Суми від 20 серпня 2009 року щодо ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (т. 1, а.с. 22-30).

Згідно з протоколом про затримання підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_1 20 серпня 2009 року о 14-годині був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368

КК України (т. 1, а.с. 16). Під час проведення досудового розслідування 26 серпня 2009 року ОСОБА_1 пред`явлено звинувачення у вчиненні злочині, передбаченому частиною другою статті 368 КК України, а 28 серпня 2009 року йому обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (т.1, а.с.17-18, 22-30). Крім того, 25 січня 2010 року ОСОБА_1 пред`явлено звинувачення за частиною другою статті 365 та частиною другою статті 368 КК України (т. 1, а. с. 19-21).

17 лютого 2010 року щодо ОСОБА_1 складений обвинувальний висновок та направлений до суду для розгляду.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2010 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 189, частиною другою статті 365 КК України, і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю у сфері проходження як публічної служби, так і служби в правоохоронних органах строком на

три роки (т. 1, а. с.33- 50).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2010 року вказаний вирок Зарічного районного суду м. Суми скасований у зв`язку з неповнотою судового слідства та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, справу направлено на новий судовий розгляд (т. 1, а. с. 51-58).

За наслідками нового судового розгляду вироком Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 365, частиною другою статті 368 КК України, і призначено покарання у вигляді 1 року 7 місяців 9 днів позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю у сфері проходження як публічної служби, так і служби у правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією майна, (крім житла) (т. 1, а. с. 59-68).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2012 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2012 року залишено

без змін (т. 1, а. с. 70-74).

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 лютого 2013 року ухвалу Апеляційного суду України від 12 квітня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (т. 1, а. с. 75-80).

При новому апеляційному розгляді ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2013 року вирок Зарічного районного суду Сумської області від 06 січня 2012 року щодо ОСОБА_1 скасований, а кримінальна справа направлена прокурору м. Суми для провадження додаткового

розслідування (т. 1, а. с. 81-89).

Постановою прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Сумської області від 30 травня 2014 року кримінальні провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 365, частиною другою статті 368 та частиною п`ятою статті 27 - частиною третьою статті 364 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю у його діяннях складу вказаних кримінальних

правопорушень (т. 1, а. с. 91-93).

Під час проведення кримінального переслідування стосовно ОСОБА_1 вживалися заходи кримінального забезпечення, а саме: 20 серпня 2009 року позивача було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України. Затримання тривало до 28 серпня 2009 року. З 28 серпня 2009 року до 29 березня 2011 року ОСОБА_1 перебував під вартою. З 29 березня 2011 року до 07 червня 2014 року ОСОБА_1 знаходився на підписці про невиїзд.

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи від 30 грудня 2016 року за № 699 ситуація, що досліджується у справі: кримінальне переслідування з 20 серпня 2009 року до 30 травня 2014 року (згідно постанови про закриття кримінального провадження), є психотравмувальною для ОСОБА_1 За умов ситуації притягнення позивача до кримінальної відповідальності та наслідків цього йому завдані моральні страждання, які, з огляду на їх інтенсивність, тривалість, широкий діапазон деструктивного впливу на основні сфери життєдіяльності, є суттєвими, що є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування йому моральної шкоди, орієнтований розмір відшкодування якої становить: за критерієм «незаконне притягнення до кримінальної відповідальності» - 510 мінімальних заробітних плат, що на момент дослідження складає 864 000 грн, за критерієм «незаконне тримання під вартою» - 8337,6 мінімальних заробітних плат, що на момент дослідження складає 13 340 160 грн, за критерієм «інше незаконне обмеження волі» - 144,72 мінімальних заробітних плат, що на момент проведення дослідження складає 231 552 грн (т. 2, а. с. 142-168, 169-179).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Щодо доводів касаційної скарги про розмір відшкодування моральної шкоди Верховний Суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом має визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн. Проте сума відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Відповідно до пояснювальної записки до законопроекту № 1774-VIII прийняття вказаного акта спрямовано на вдосконалення законодавства щодо підвищення мінімальних розмірів оплати праці та страхових виплат, економного та раціонального використання державних коштів та приведення у відповідність до фінансових можливостей положень окремих законів України. Сферою правового регулювання Закону є правовідносини щодо оплати праці, соціального страхування, легалізації відносин у сфері зайнятості та оплати праці, пенсійного забезпечення на 2017 рік, виплати стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, сплати єдиного внеску платниками єдиного податку, плати за надання адміністративних послуг, сплати судового збору та державного мита.

Таким чином, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII не поширюється.

Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №334/3231/16-ц.

Натомість суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та помилково застосував розрахункову величину мінімальної заробітної плати у розмірі 1 600 грн. Проте, недоліки оскаржуваного рішення апеляційного суду не впливають на правильність прийнятого рішення у справі, оскільки визначений розмір моральної шкоди становить більше мінімального розміру та визначений з урахуванням усіх обставин справи.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - Друченко Т. В. про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок судово-психологічної експертизи від 30 грудня 2016 року № 699 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінується судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції визначив моральну шкоду у розмірі, більшому за мінімально можливий, та навів належне обґрунтування такого висновку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Доводи касаційної скарги Прокуратури Сумської області про те, що розмір моральної шкоди має враховувати не менше одного мінімального розміру заробітної за кожен місяць перебування під слідством і судом, а суди стягнули більший розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши цього, безпідставні. У частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини цієї справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, належним чином обґрунтував розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Наведені у касаційних скаргах доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції (рішення у незміненій частині) та апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційних скарг встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року підлягає поновленню.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Прокуратури Сумської області та представника ОСОБА_1 - адвоката Друченко Тетяни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний