Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 638/16690/15-ц

провадження № 61-17122св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківський Національний університет імені В. Н. Каразіна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна на рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у складі суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Костенко Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна (далі - ХНУ ім. В. Н. Каразіна) про стягнення заборгованості по стипендії.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2011 року до червня 2015 року вона навчалась у ХНУ ім. В. Н. Каразіна на економічному факультеті денної форми навчання за напрямком «Менеджмент». Наказом першого проректора ХНУ ім. В. Н. Каразіна від 31 серпня 2011 року № 0210-05/1142 їй призначено академічну стипендію.

Позивач зазначає, що на час вступу до університету вона мала статус дитини шахтаря, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, а тому мала право на виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Адміністрацією ХНУ ім. В. Н. Каразіна з вересня 2011 року до червня 2015 року стипендія нараховувалась у розмірі, який є нижчим за рівень прожиткового мінімуму, а з липня 2014 року по грудень 2014 року стипендія взагалі не нараховувалась. З вересня 2011 року до червня 2015 року їй недоплачені кошти у сумі 23 492,89 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з ХНУ ім. В. Н. Каразіна ненараховану та невиплачену стипендію за період навчання з вересня 2011 року до червня 2015 року в розмірі 23 492,89 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що впровадження Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у частині стипендіального забезпечення потребує значних коштів, які не передбачені державним бюджетом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року рішення місцевого суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ХНУ ім. В.Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію у сумі 23 492,89 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 5, частини третьої статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_1 повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого на той час прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась стипендія у меншому розмірі.

При цьому зазначив, що відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для відмови у позові та невиплати зазначених коштів, оскільки обов`язок держави, передбачений Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» щодо виплати стипендії в певному розмірі не може ставитися у залежність до наявності у бюджеті коштів чи кошторисі навчального закладу, де навчається студент.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ХНУ ім. В.Н. Каразіна, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга, крім іншого, мотивована тим, що апеляційний суд не врахував строк позовної давності, оскільки позивачка звернулась до суду у жовтні 2015 року, а ненараховану та невиплачену стипендію просила стягнути за період навчання з вересня 2011 року до червня 2015 року.

Також зазначено, що суд апеляційної інстанцій залишив поза увагою те, що позивачка не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки суду не надано доказів того, що її батько був зайнятий на підземних роботах повний робочий день.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 - шахтаря, який загинув від нещасного випадку на виробництві.

З 01 вересня 2011 року до червня 2015 року ОСОБА_1 навчалась у ХНУ ім. В. Н. Каразіна на денній формі навчання економічного факультету.

Наказом першого проректора ХНУ ім. В. Н. Каразіна від 31 серпня 2011 року № 0210-05/1142 ОСОБА_1 призначено академічну стипендію.

За час навчання ОСОБА_1 виплачено стипендію у наступних розмірах: з вересня 2011 року до серпня 2012 року - по 724,51 грн щомісяця, з вересня 2012 року до березня 2014 року - по 730,00 грн щомісяця, у квітні 2014 року - 740,22 грн, у травні 2014 року - 756,28 грн, у червні 2014 року - 781,83 грн, з липня до грудня 2014 року стипендія не нараховувалась, з січня до березня 2015 року - по 730 грн щомісяця, у квітні 2015 року - 744,87 грн, у травні 2015 року - 789,67 грн, у червні 2015 року - 810,12 грн.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб становив: з 1 січня - 941 грн, з 1 квітня - 960 грн, з 1 жовтня - 985 грн, з 1 грудня - 1 004 грн.

Статтею 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» передбачено, що прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 липня становив 1 102 грн, з 1 жовтня - 1 118 грн, з 1 грудня - 1 134 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2013 року становить 1147 грн, а з 01 грудня 2013 року - 1218 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2014 року становить 1218 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року становить 1218 грн, а з 01 вересня 2015 року - 1378 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства (частина друга статті 54 Закону України «Про вищу освіту»).

Згідно з частиною другою, п`ятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок), окремо не передбачена виплата соціальних стипендій дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку виробництві, у тому числі і у підвищеному розмірі.

Суд апеляційної інстанції врахував те, що положення, визначені в Порядку, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки пізніше прийнятим Законом, який має вищу юридичну силу щодо зазначеної постанови, встановлено вищий розмір стипендій для категорії студентів із числа дітей загиблих шахтарів.

Отже, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивачці гарантовано виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачка належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів, та має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем у встановленому законом розмірі стипендія йому не виплачувалась, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача таких грошових коштів.

Разом із тим, обґрунтовуючи розмір заборгованості сум невиплаченої стипендії згідно з наданого розрахунку з вересня 2011 року до червня 2015 року, апеляційний суд залишив поза увагою подану до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, у якій ХНУ ім. В. Н. Каразіна просив застосувати до заявлених позивачкою позовних вимог загальну позовну давність, яка складає три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного перегляду справи), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий правовий висновок наведено Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17.

Установлено, що позивачка могла довідатись про порушення її прав після кожної недоплати стипендії, проте звернулась з цим позовом до суду у жовтні 2015 року. При цьому позивачкою не заявлялося клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Встановлено, що представник ХНУ ім. В. Н. Каразіна просив застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по стипендії за період з вересня 2011 року по серпень 2012 року, відмовивши у їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ХНУ ім. В. Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 ненарахованої та невиплаченої стипендії у сумі 23 492,89 грн за період з вересня 2011 року до червня 2015 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вимоги щодо стягнення заборгованості по стипендії за період з вересня 2011 року по серпень 2012 року заявлені поза межами строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

При цьому слід враховувати, що позов ОСОБА_1 був пред`явлений до суду 01 жовтня 2015 року, а у заяві представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по стипендії за період з вересня 2011 року по серпень 2012 року.

Розмір ненарахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2012 року по червень 2015 року становить 19 548,01 грн.

За таких обставин, сума стягнутої ненарахованої та невиплаченої стипендії, з урахуванням сум стипендії, яка була виплачена навчальним закладом, та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає зменшенню на 3 944,88 грн

Доводи касаційної скарги ХНУ ім. В. Н. Каразіна про те, що позивачка не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Заперечення відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», є безпідставними, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена у залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але допущено порушення норм процесуального права, рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом зменшення визначеної апеляційним судом суми ненарахованої та невиплаченої позивачці стипендії з 23 492,89 грн до 19 548,01 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, зміни загальної суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача з 23 492,89 грн до 19 548,01 грн, підлягає зміні розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 83,2 %, а тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з ХНУ ім. В. Н. Каразіна на користь позивачки, слід зменшити з 1023,12 грн до 851,24 грн.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки касаційна скарга задоволена частково необхідно поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у незміненій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 ненарахованої та невиплаченої стипендії з 23 492,89 грн (двадцяти трьох тисяч чотириста дев`яносто двох гривень вісімдесят дев`ять копійок) до 19 548,01 грн (дев`ятнадцяти тисяч п`ятсот сорока восьми гривні однієї копійки).

Зменшити розмір стягнутого з Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 судового збору з 1023,12 грн (однієї тисячі двадцяти трьох гривень дванадцяти копійок) до 851,24 грн (восьмисот п`ятидесяти однієї гривні двадцяти чотирьох копійок).

Поновити у незміненій частині виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у справі № 638/16690/15-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило