Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/21535/16-ц

провадження № 61-7566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року у складі судді Мазун І. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Дрішлюка А. І., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - Одеський НДЕКЦ МВС України) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 травня 1998 року він працював на посаді експерта Одеського НДЕКЦ МВС України.

07 листопада 2015 року його призначено на посаду заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України. 02 липня 2016 року його було звільнено із вищезазначеної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року у цивільній справі № 521/13223/16-ц накази адміністрації Одеського НДЕКЦ МВС України скасовані, ОСОБА_1 поновлено на посаді, стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодовано моральну шкоду.

14 листопада 2016 року йому вручено попередження про наступне звільнення, в якому зазначалось, що згідно з наказом МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, його буде звільнено з Одеського НДЕКЦ МВС України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України не раніше двох місяців з часу повідомлення.

Зазначає, що він не був ознайомлений із зазначеним наказом, до роботи його не допустили, телефоном повідомили про те, що він повинен з`явитися за трудовою книжкою, в яку було внесено запис «ознайомлено з наказом від 21 листопада 2016 року № 100 про поновлення на роботі та з наказом від 21 листопада 2016 року № 101 про звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України».

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати незаконним звільнення його з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України та стягнути з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано наказ Одеського НДЕКЦ МВС України від 21 листопада 2016 року № 101 про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 , заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України? незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України.

Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 462 грн 34 коп.

Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

У частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутності доказів того, що відповідач пропонував ОСОБА_1 будь-яку іншу вакантну посаду. Стягуючи середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2016 року до 12 липня 2017 року, суд виходив із середньоденного заробітку позивача у розмірі 12 694 грн 82 коп. Суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн суд першої інстанції визначив з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Одеського НДЕКЦ МВС України відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що при розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам та обґрунтував висновки, викладені в рішенні, дотримався норм процесуального права, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року, Одеський НДЕКЦ МВС України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 під підпис було вручено повідомлення про наступне звільнення в зв`язку зі скороченням посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України на підставі наказу МВС України від 09 вересня 2017 року № 915.

21 листопада 2016 року Одеське НДЕКЦ МВС України виконало рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року у справі № 521/13223/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку він обіймав до звільнення, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, та в цей же день ознайомило його з наявністю вакантних посад та запропонувало написати заяву про переведення на одну із них.

На виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року у цій справі (№ 521/21535/16-ц) 25 липня 2017 року директором Одеського НДЕКЦ МВС України особисто повідомлено позивачу про скорочення його посади та відсутність вакантних посад за відповідною спеціалізацією. Разом з тим відповідно до статті 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 були запропоновані інші вакантні посади, на одну з яких він погодився, а саме завідувач сектору економічних, товарознавчих досліджень та оціночної діяльності відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності, про що власноруч написав заяву від 25 липня 2017 року (вх. № 13789). Проте 26 липня 2017 року позивач відмовився від запропонованої посади, а тому відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України повинен звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно.

За вказаних обставин, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою той факт, що своїми діями позивач не сприяє вирішенню питання щодо його працевлаштування.

Безпідставність поновлення позивача на роботі підтверджено перевіркою Інспекції з охорони праці за заявою ОСОБА_1

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди Одеським НДЕКЦ МВС України не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у березні 2018 року,

ОСОБА_1 заперечував проти доводів Одеського НДЕКЦ МВС України, а також вказував на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій.

Вказував, що доводи відповідача ґрунтуються на завідомо сфальсифікованих документах, які були надані суду першої інстанції на кінцевому етапі судового розгляду у липні 2017 року. Обставини та факти щодо належного повідомлення його відповідачем про наявність вакантних посад та ніби-то його згоду на працевлаштування на одну із вільних посад не підтверджені належними та допустимими доказами.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , поданій до суду у липні 2018 року, Одеський НДЕКЦ МВС України зазначав, що позивач відмовлявся ознайомлюватись з будь-якими повідомленнями центру щодо вакантних посад, про що комісією Одеського НДЕКЦ МВС України складено відповідний акт. Відповідач заперечував написання ОСОБА_1 будь-яких заяв та підписання акта.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 521/21535/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Одеського НДЕКЦ МВС України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року і витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 521/21535/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року у справі № 521/13223/16-ц визнано протиправним та скасовано наказ від 10 травня 2016 року № 61 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; визнано протиправним та скасовано наказ від 30 травня 2016 року № 83 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України; стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 352,62 грн; 500 грн на відшкодування моральної шкоди; в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення, в якому повідомлялося, що згідно з наказом МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, позивача буде звільнено з Одеського НДЕКЦ МВС України не раніше двох місяців з часу повідомлення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Одночасно відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність можливості надати йому роботу в Одеському НДЕКЦ МВС України. З наказом МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС» ОСОБА_1 ознайомлено не було (а. с. 15).

Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21 листопада 2016 року № 100 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року у цивільній справі

№ 521/13223/16-ц (а. с. 13, 16).

Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21 листопада 2016 року № 101 ОСОБА_1 повідомлено про припинення з ним трудових відносин та його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, відповідно до наказу МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС». Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 21 листопада 2016 року (а. с. 14).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналізуючи відомості штатного розпису Одеського НДЕКЦ МВС України, затвердженого наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1392, із змінами від 09 вересня 2016 року № 915, суди попередніх інстанцій встановили, що посадові обов`язки, які були визначені позивачу за посадою, яку він займав, та затверджені 29 березня 2016 року директором Одеського НДЕКЦ МВС України Костіним О. Ю., є аналогічними за своїм змістом чинним посадовим обов`язкам для завідувача сектору автотехнічних досліджень, що затверджені директором Одеського НДЕКЦ МВС України Костіним О. Ю . 09 вересня 2016 року (а. с. 192-203).

Позивач звертався до Одеського НДЕКЦ МВС України із заявою від 15 листопада 2016 року про надання інформації щодо наявності вакантних посад станом на момент звернення (а. с. 42).

Згідно з відповіддю Одеського НДЕКЦ МВС України від 09 грудня 2016 року (вих. № 19/116-20647) позивачу було повідомлено про 16 (шістнадцять) вакантних посад, на які підібрані кандидати, а також посади, на які здійснюється підбір кандидатів (а. с. 43).

Під час розгляду справи встановлено, що на момент звільнення і попередження ОСОБА_1 про неможливість працевлаштування в Одеському НДЕКЦ МВС України було 16 вакантних посад, у тому числі 3 посади експертів у секторі криміналістичного дослідження транспортних засобів і 2 посади експертів у секторі автотехнічних досліджень транспортних засобів. Із вказаної кількості 2 посади експертів були без наявності кандидатів на їх зайняття (а. с. 190).

Згідно з наданими Одеським НДЕКЦ МВС України відомостями про наявність вакантних місць в установі станом на 03 квітня 2017 року вакантною була посада заступника завідувача відділу - завідувач сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності (а. с. 191).

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про порушення Одеським НДЕКЦ МВС України трудового законодавства України під час звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, оскільки відповідачем не було запропоновано позивачу будь-яку іншу вакантну посаду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на наявність акта від 21 листопада 2016 року, складеного працівниками Одеського НДЕКЦ МВС України, про те, що позивач відмовлявся від запропонованих вакантних посад, є необґрунтованим.

Апеляційним судом надано оцінку такому акту як доказу, враховано відсутність належних доказів на підтвердження того, що Одеський НДЕКЦ МВС України повідомляв позивача про наявність вакантних посад, а тому доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами оскаржуваних судових рішень, які наведені в їх обґрунтування та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а також переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Крім того, у серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання Одеського НДЕКЦ МВС України про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського НДЕКЦ МВС Українипро визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди до набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року у справі № 521/13223/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеського НДЕКЦ МВС України, треті особи: представницький орган працівників Одеського НДЕКЦ МВС України, директор Одеського НДЕКЦ МВС України Костін О. Ю., про визнання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заява обґрунтована тим, що прийняті Одеським НДЕКЦ МВС України накази про звільнення ОСОБА_1 суттєво пов`язані із його поновленням на посаді за рішеннями Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року та 12 липня 2017 року у справі № 521/13223/16-ц та відповідним його звільненням 21 листопада 2016 року у зв`язку із скороченням посади, тому цивільні справи № 521/21535/16-ц та № 521/13223/16-ц пов`язані між собою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справи; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під час вирішення клопотання Одеського НДЕКЦ МВС України Верховний Суд взяв до уваги, що заява не містить обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі, до заяви не додано будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність зупинення. Тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 251, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію завданої моральної шкоди відмовити.

Касаційну скаргу Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк