ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-176/09 Головуючий суддя І інстанції Баркова Н.В.
Провадження № 22-ц/818/1672/19 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: про відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 січня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Баркової Н.В., по цивільній справі № 2-176/09 за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду від 23.11.2009 року, у зв'язку з нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «РИТУАЛ» Харківської міської ради про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності,

встановив:

13 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року у справі за позовом ОСОБА_3до Комунального підприємства «РИТУАЛ» Харківської міської ради про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності, у зв'язку з нововиявленими обставинами та просить поновити строк на звернення з вказаною заявою.

Свою заяву обґрунтувала тим, що 23.11.2009 року Жовтневий районний суд м. Харкова своїм рішенням відмовив ОСОБА_3 в задоволені позовних вимог до Комунального підприємства «Ритуал» про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров'ю з втратою працездатності. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.03.2010 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Заявник зазначала, що в мотивувальній частині рішення першої інстанції є посилання на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року (справа № 2-1224/02), так в рішенні зазначено, що «ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання акту перевірки дотримання законодавства про працю на ДСКП «Ритуал» та припису інспекції Державної інспекції праці Харківської області недійсним...за результатами розгляду справи прийнято рішення, яким визнано акт перевірки дотримання законодавства про працю № 1686 на ДСКП «Ритуал» та припис Державної інспекції праці Харківської області № 1684 від 06.10.2000 р. «Про відновлення виплат ОСОБА_3.» недійсним. Визнано відсутність вини ДСКП «Ритуал» у спричинені шкоди здоров'ю ОСОБА_3 11.03.1991р. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року не оскаржено та вступило в законну силу».

В зв'язку з тим, заявник є інвалідом 2 групи, вона в липні 2018 року звернулась за правовою допомогою до Першого харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, під час консультації вона не змогла надати копію рішення апеляційного суду Харківської області по її апеляції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року (справа № 2-1224/02), при розгляді даної апеляційної скарги вона не була присутня.

26.06.2018 року ОСОБА_3 отримала, як копію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року, так і рішення апеляційного суду Харківської області від 04.03.2014 року згідно якого, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року було скасовано. В Центрі заявнику роз'яснили її право на оскарження рішення Жовтневого суду м. Харкова від 23.11.2009 року за нововиявленими обставинами.

У зв'язку з викладеним заявник вимушена звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року поновлено ОСОБА_3 строк для подання заяви про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «РИТУАЛ» Харківської міської ради про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності, у зв'язку з нововиявленими обставинами. Прийнято заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у вказаній цивільній справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні 25.01.2019 року позивач (заявник) ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заяву про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року у справі №2-176/09 підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача КП «РИТУАЛ» в судове засідання 25.01.2019 року не з'явився, повідомлений про день і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не сповістив, надав відзив.

В обґрунтування відзиву зазначив, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року по справі № 2-1224/02 не було підставою для прийняття рішення Жовтневого районного суду м. Харкова. Рішення про відсутність вини Підприємства у спричиненні шкоди здоров'ю Позивачу було прийнято під час розгляду справи № 2-1223/2002 за позовом до Державної інспекції праці в Харківській області про визнання акту перевірки дотримання законодавства про працю № 1686. Це рішення набрало законної сили та має обов'язковий характер.

У відповідь на відзив ОСОБА_3 зазначила, що вона є юридично необізнаною людиною і їй не було роз'яснено право на звернення із заявою про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами.

Враховуючи викладене, на підставі ч.ч.1,2 ст. 429 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув заяву за відсутністю представника відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року в задоволенні заяви, у зв'язку з нововиявленими обставинамивідмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву.

На обґрунтування скарги повторила доводи своєї заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Також вказала, що у справі відсутні деякі документи, що раніше свідчили про отримання нею виробничої травми.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

У статті 423 ЦК України вказані наступні підстави перегляду:

1. Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

2. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

4. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

5. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року у справі №2-176/09 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «РИТУАЛ» Харківської міської ради про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.03.2010 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року - залишено без змін. Таким чином, вищезазначене рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року набрало законної сили (а.с.14).

В рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року містяться посилання на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року, яким визнано акт перевірки дотримання законодавства про працію№1686 на ДСКП «Ритуал» та припис Державної інспекції праці Харківської області №1684 від 06.10.2000 року «Про відновлення виплат ОСОБА_3.» недійсним. Визнано відсутність вини ДСКП «Ритуал» у спричиненні шкоди здоров'ю ОСОБА_3 11.03.1991 року. Зазначене рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 р. не оскаржено та вступило в закону силу, як вказано в рішенні (а.с.283-289 зі знищеної справи № 2-176/2009, відповідно до акту Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року а.с.79-81).

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

10.01.2002 року Дзержинським районним судом м. Харкова розглянута цивільна справа за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність посадової особи голови Харківської обласної МСЕК та ухвалено рішення, яким визнано акт обстеження ОСОБА_3 Харківською обласною МСЕК №1442 від 26.12.1996 року «Про визначення ОСОБА_3 втрати працездатності, у зв'язку з виконанням трудових обов'язків по суміщенню виробничих травм 1988 та 1991 року» - недійсним в частині встановлення їй відсотків втрати працездатності, у зв'язку з виконанням нею трудових обов'язків, по суміщенню виробничих травм. Зобов'язано Харківську обласну МСЕК провести переобстеження ОСОБА_3 без визначення відсотків втрати працездатності, у зв'язку з отриманням травм не пов'язаних з виконанням нею трудових обов'язків, встановивши лише інвалідність від загальних захворювань (а.с.46-48).

04.03.2014 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року скасовано і ухвалено нове, в задоволенні скарги відмовлено (а.с.25-26).

Як вбачається з матеріалів справи, з ухвалених судом рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 р. з різного предмету розгляду.

Встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року, яке було скасовано 04.03.2014 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року скасовано і ухвалено нове, та в задоволенні скарги відмовлено, не були покладені в основу рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року, яке ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.03.2010 року було залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач (заявник) ОСОБА_3, як на нововиявлені, не можуть вважатися такими, оскільки рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року по справі № 2-1224/02, яке скасовано 04.03.2014 року, не було підставою для ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року. При цьому рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 р., яке було підставою для ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року, набрало законної сили та не скасовано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази на спростовування висновків суду першої інстанції. Всупереч свого процесуального обов'язку ОСОБА_3 не довела, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року по справі № 2-1224/02, яке скасовано 04.03.2014 року, було підставою для ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року. При цьому рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 р., яке було підставою для ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року, дійсно набрало законної сили та не скасовано.

Суд першої інстанції при розгляді справи правильно врахував відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 760/27906/14-ц.

Колегія суддів виходить із того, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Суд першої інстанції відповідно до ст. 265 ЦПК України правильно встановив фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, у своєму рішенні посилався на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, які були відхилені судом, та навів мотиви їх відхилення. Суд надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, крім випадку, коли аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Суд правильно застосував вказані норми права, та навів мотиви їх застосування. Доводи скарги висновків суду не спростовують.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу - залишити без задоволення, судове рішення - залишити без змін.

Передбачені у ст. 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.