ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1120/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2018 року про відкриття провадження, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У вересні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2018 року провадження у справі відкрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись порушення судом першої інстанції правил підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, просить ухвалу скасувати, справу направити на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна Шевченківському районному суду міста Запоріжжя.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічна норма міститься у ст.4 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У пункті 42 постанови роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 81 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який забезпечено іпотекою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 (відповідачу у справі) на праві власності. Зазначене підтверджується Договором Іпотеки №2134 від 17 березня 2008 року та Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 21, 97).

Крім того, згідно Договору купівлі-продажу від 14.07.2010 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 квартиру за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 176).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції зроблено запит до органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних, щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 (а.с. 169).

27 листопада 2018 року на адресу суду першої інстанції надійшла відповідь Департаменту реєстраційних послуг, з якої вбачається, що інформація про місце реєстрації ОСОБА_3А, відсутнє.

З огляду на зазначене, враховуючи, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який забезпечено іпотекою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, тобто позов виник з приводу нерухомого майна, то у відповідності до ст.30 ЦПК України визначена виключна підсудність - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Зважаючи на те, що спір виник з кредитного договору, який забезпечено іпотекою квартири, щодо якого процесуальним кодексом встановлена виключна підсудність, розташований на території Оболонського району м. Києва, висновки суду першої інстанції про підсудність справи Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона на підставі ст.380 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва.

Питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.ст.141, 142 ЦПК України вирішуються судом за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст.367, 374, 380 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2018 року про відкриття провадження у цій справі скасувати. Направити справу на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: