Провадження № 2/219/2776/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мелінцевої Н.М.

за участю секретаря Волохіної Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23850,76 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» та відповідачем укладено кредитний договір № 9596с від 11 квітня 2013 року. На виконання умов вказаного вище кредитного договору № 9596с від 11 квітня 2013 року на підставі рішення Кредитного комітету № 800к від 10 квітня 2013 року КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 11000 грн. строком на 24 місяців з 11 квітня 2013 року по 11 квітня 2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. Перерахування визначених кредитним договором № 9596с від 11 квітня 2013 року грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 19826 від 12 квітня 2013 року з відмітками банку про проведення даного платежу. Між позивачем та КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» укладено договір добровільного страхування кредитів № 9 від 07 травня 2013 року. У відповідності з додатком № 1 до договору добровільного страхування кредитів № 9 від 07 травня 2013 року кредитний договір № 9596с від 11 квітня 2013 року укладений між КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» та відповідачем віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 26510 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. Позивачем на підставі заяви КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» № 2928 від 15 серпня 2019 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 394кр та відповідно 16 серпня 2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 23850,76 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 16 жовтня 2018 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином, в позовній заяві вказав, що просить проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд застосувати до позову строк позовної давності, який вже сплив, а додатковий договір або угоду щодо продовження строку позовної давності він не укладав.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що між КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» та відповідачем укладено споживчий договір (заява) кредиту № 9596с від 11 квітня 2013 року, тобто відповідач отримав строковий кредит у сумі 11000 грн. на строк 24 місяця по 11 квітня 2015 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 27,6% річних, Проценти (відсотки, плата за користування кредитом) є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту (а.с.14-15). З копії платіжного доручення № 19826 від 12 квітня 2013 року вбачається, що відповідачу перераховано грошові кошти для видачі готівки в розмірі 11000 грн. (а.с.16). Згідно пункту 5.2.4 кредитодавець має право уступати вимогу з повернення кредиту третій стороні без згорди на це позичальника, але зобов`язаний інформувати його при виникненні цієї ситуації. Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що у подальшому відбулася заміна кредитодавця з належним про це повідомленням боржника, тобто позивачем не надано суду відповідних доказів у розумінні діючого законодавства України про те, що ним були виконанні у повному обсязі вимоги статей 516-517 ЦК України, де статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Статтею 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до копії добровільного страхування кредитів № 09 від 07 травня 2013 року (а.с.21-23) укладеного між позивачем та КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА», відповідно до цього договору позивач, на підставі Правил добровільного страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) від 18 січня 2007 року та ліцензії на страхову діяльність серія АВ НОМЕР_1 здійснює страхування ризику невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитних договорах, укладених між страхувальником, тобто КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА», та фізичними особами.

З копії листа КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» (а.с.24) від 15 серпня 2019 року, тобто вже після того як пройшло три роки у розумінні статей, 253, 257 ЦК України, вбачається, що останній просить позивача здійснити страхову виплати за кредитним договором з відповідачем. Позивач згідно копії страхового акту від 16 серпня 2019 року (а.с.26-27) та копії платіжного доручення № 882 від 16 серпня 2019 року здійснює страхову виплату на суму 23850,76 грн.

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (а.с.8-10) є юридичною особою, його керівником є ОСОБА_2 , та видами діяльності за КВЕД-2010 є: 65.12 інші види страхування, крім страхування життя, юридична адреса: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 16/ АДРЕСА_3 .

Згідно копії статуту Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія», затвердженого загальними зборами акціонерів акціонерного товариства закритого типу «Українська страхова компанія» № 40 від 31 травня 2010 року (а.с.11-12), за рішенням загальних зборів акціонерів від 31 травня 2010 року товариство є юридичною особою з дати його державної реєстрації, товариство може набувати майнових та особистих немайнових прав, вступати в зобов`язання, виступати в суді та третейському суді від свого імені.

Відповідно до корпії наказу № 1 від 01 березня 1994 року головою правління призначений ОСОБА_3 В ОСОБА_4 з 01 квітня 1994 року (а.с.13).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов`язаний виконати своє зобов`язання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Споживчий кредит - це кошти що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно умов надання споживчого кредиту КРЕДИТНА СПІЛКА «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» взяла на себе зобов`язання надати позичальнику ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів. Строк повернення кредиту визначений до 11 квітня 2015 року включно.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку до того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, чим порушив умови взятих на себе зобов`язань.

Відповідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 261 ЦК України пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але вже з інших мотивів: у зв`язку з пропуском встановленого строку.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року роз`яснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 листопада 2013 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). У справі, рішення в якій переглядається, касаційним судом правильно застосовано ст. 257 ЦК України та п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до ч.1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для відмови у задоволені заяви.

Аналогічна позиція щодо застосування строків позовної давності висловлена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 09 листопада 2016 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно правової позиці, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17, згідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Такі ж самі висновки і у Постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), де Верховний суд зазначив ще й те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Так як споживчим договором визначено кінцевий термін повернення кредиту, а саме 11 квітня 2015 року включно, то з врахуванням вищевказаної правової позиції, частини 3 статті 264 ЦК України та статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову, проте КРЕДИТНА СПІЛКА «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» лише 15 серпня 2019 року звернулася до позивача про захист їх права щодо кредиту з відповідачем, при цьому не повідомивши жодним чином про це позивача, як то повинно було відбутися, згідно умов кредитного договору, а позов був пред`явлений лише 06 вересня 2019 року, тобто початком перебігу строку позовної давності слід вважати 11 квітня 2015 року.

Позовну заяву, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 9596с від 11 квітня 2013 року, отримано судом 06 вересня 2019 року. З вказаних обставин, з часу наступного дня після закінчення строку кредитного договору 11 квітня 2015 року до часу звернення із вказаним позовом до суду 06 вересня 2019 року сплив строк загальної позовної давності 3 (три) роки, також як і КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» до позивача. Також слід зауважити, що сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, як того вимагає ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Також слід зазначити, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасної реалізації ними права на судовий захист. Інститут строків в цивільному процесі стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознаки стабільності.

До того ж, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення у справах "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення у справі "Ілхан проти Туреччини").

Позивачем в установленому законом порядку не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Поважними причинами за чинним законодавством визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з позовною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідачем було надано суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог у зв`язку з їх спливом.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що суд зобов`язаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, а тому в їх задоволені слід відмовити за спливом позовної давності.

Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, суд відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а залишає їх за позивачем.

Керуючись статтями 251, 253, 256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280-284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в сумі 23850,76 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Медінцева