ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/868/18 Номер провадження 22-ц/814/690/19Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2018 року

В С Т А Н О В И Л А :

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав у відношенні малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 В обґрунтування позову вказано, що відповідачі неналежно виконують обов'язки щодо своїх малолітніх дітей, внаслідок чого останніх було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, збереження здоров'я та утримання малолітніх дітей та надано термін для проходження обстеження з дітьми в медичних установах. Незважаючи на постійну роботу органу опіки та піклування з даною родиною, відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню, навчанню і утриманню малолітніх дітей, не забезпечують необхідні умови для життя, розвитку і збереження здоров'я дітей, своєю поведінкою порушують права дітей на здобуття середньої освіти. Також,зазначено, що діти потребують додаткового лікування та оздоровлення, проте батьки рекомендації лікарів та психологів не виконують. Враховуючи, що дії батьків не відповідають інтересам дітей та можуть мати суттєві негативні наслідки для психологічного та фізичного здоров'я дітей, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні до малолітніх дітей та стягнути аліменти на їх утримання по 1/3 частині з усіх видів заробітку (доходу) з часу подання заяви та до повноліття дітей, на користь державного закладу, прийомної сім'ї, дитячого будинку сімейного типу або опікуна/піклувальника, де будуть перебувати малолітні діти.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2018 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2, ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей.

Покладено на орган опіки та піклування виконкому Горішньоплавнівської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2, ОСОБА_3батьківських обов'язків.

З вказаним рішенням не погодився Орган опіки та піклування та подав на нього апеляційну скаргу,в якій просить рішення скасувати та постановите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про недоведеність факту умисного невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків. Судом не звернуто увагу, що діти потребують медичної допомоги. Так, ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога, тому потребує відповідних консультацій. ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у лікаря педіатра та невролога, потребує регулярного обстеження, але батьки нехтують рекомендаціями лікарів. Крім того, батьками не забезпечується право дітей на здобуття освіти, ОСОБА_4 не відвідує школу без поважних причин, а ОСОБА_6 - дитячого садочку, хоча потребує системні корекційно - розвиткові заняття в групі для дітей із затримкою психічного розвитку. Також, батьками не забезпечуються належні умови харчування дітей. Крім того, ОСОБА_4 двічі перебував у Центрі для дітей на повному державному утриманні з 08.04.2017 року по 14.08.2017 року та з 14.02.2018 по 20.12.2018 року, за вказаний час батьки його відвідали лише 12 разів: 7 разів батько та 5 разів мати. За час перебування дитини в Центрі, емоційний стан хлопця поліпшився, вирівнялась поведінка та покращилось навчання. Судом не враховано, що батьки не проявляють ініціативи та активних зусиль для вирішення проблем зі здоров'ям дітей, та не намагались повернути ОСОБА_4 в сім'ю.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.14-15).

Згідно доповідної з поліклініки Центру ПМСД, малолітня - ОСОБА_5, 2013 р.н., за станом здоров'я потребує диспансерного нагляду лікаря-невролога, консультації лікаря окуліста та лікаря-ортопеда, а також консультації обласного лікаря невролога та інструментального дообстеження. Дільничним лікарем-педіатром неодноразово надавались матері рекомендації стосовно обстеження та консультацій дитини, але батьки категорично відмовляються від обстеження дитини (а.с.18).

У квітня 2016 року з міського бюджету родині ОСОБА_5 надано матеріальну допомогу у розмірі 5000грн. на обстеження малолітньої доньки у Полтавській обласній дитячій клінічній лікарні, але через безвідповідальне ставлення батьків до здоров'я доньки, обстеження остання не пройшла, в зв'язку з чим ОСОБА_3повторно попереджена про відповідальність батьків за неналежне виконання батьківських обов'язків (а.с.27).

06 квітня 2017 року до служби у справах дітей надійшла інформація від адміністрації ЗОШ № 6 про постановку сім'ї ОСОБА_3 на внутрішньошкільний облік у зв'язку з неконтрольованою поведінкою їх сина ОСОБА_7. Також, адміністрація школи клопотала про влаштування хлопця до Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Надія» у зв'язку із заявою матері про її неспроможність виховувати сина та матеріальними проблемами.

Згідно інформації, наданої адміністрацією школи, у сім'ї відповідачів спостерігаються негативні методи виховання дітей, стосунки ОСОБА_4 з батьками складні, дитині не приділяють належної уваги (а.с.19, 22-23).

З 08 квітня по 14 серпня 2017 року ОСОБА_4 перебував у Центрі для дітей на підставі заяви матері та клопотанням адміністрації ЗОШ № 6. Згідно інформації психолога Центру, яка працювала з родиною , ОСОБА_4 розповідав про застосування до нього батьками фізичної сили, що не заперечували батьки дитини, які пояснювали, що дійсно застосовували фізичну силу до дитини неодноразово, але тільки через неадекватну поведінку хлопця. Підтвердили й той факт, що вживають алкоголь та мають матеріальні труднощі. Рекомендації та робота з психологом не сприймалися та не виконувалися.. За час перебування дитини у Центрі, батьки не проявляли ініціативи і активних зусиль для вирішення власних проблем, повернення сина у сім'ю (а.с.28-31).

18 жовтня 2017 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання виконання батьківських обов'язків відповідачами у справі, на якому прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ОСОБА_3 за неналежне виконання батьківських обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, збереження здоров'я та утримання малолітніх дітей та надано термін для проходження обстеження з дітьми.

У січні 2018 року від адміністрації ЗОШ № 6 надійшло повідомлення (вих.№ 22 від 19.01.2018р., вих. № 36 від 30.01.2018р.) про те, що ОСОБА_4, учень 3-Д класу, у ІІ семестрі з 15 січня не приступив до навчання без поважних причин. Класним керівником було відмічено, що за період перебування дитини у Центрі «Надія» (5 місяців), емоційний стан дитини значно покращився (а.с.32-34).

14 лютого 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повторно розглянуто питання виконання батьківських обов'язків родиною ОСОБА_4. Батьки на засідання не з'явились, причину відсутності не повідомили. Прийнято рішення продовжити корекційну роботу з сім'єю, на період її проведення-рекомендувати влаштувати ОСОБА_4 до Центру.

Як вбачається з інформації Центру для дітей «Надія» від 10.05.2018 року, ставлення до сім'ї у дитини позитивне, сумує за батьками та молодшою сестрою, але з лютого по травень 2018 року батьки відвідали сина 12 разів: 7 разів батько та 5 разів мати, зустрічі були не тривалі,.(а.с.42-43).

На даний час малолітній ОСОБА_4 потребує консультації лікаря-невролога (плановий огляд), стоматолога та ортодонта, але мати фактично ігнорує прохання спеціалістів Центру щодо обстеження хлопця.

Згідно інформації ЗОШ № 6 від 23.05.2018 року (вих. № 197) з 15.02.2018 року (з моменту влаштування в заклад) ОСОБА_4 регулярно відвідує школу, виконує домашнє завдання, з цікавістю та допитливістю працює на уроках. Батьки жодного разу не приходили до школи, з вчителем взагалі не спілкувалися, не цікавилися навчальним досягненнями та шкільним життям сина. Відповідачі безвідповідально ставляться до навчання, розвитку та лікування своїх малолітніх дітей (а.с.47-48).

Згідно інформації управління охорони здоров'я від 17.05.2018 року (вих. № 01-17/460), ОСОБА_4 потребує додаткового лікування та оздоровлення, ОСОБА_5 -планового обстеження та оздоровлення, але їх батьки на профогляди з дітьми з'являються не регулярно, рекомендації по обстеженню та оздоровленню дітей виконують частково (а.с.46).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 згаданої постанови встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Обов'язок батьків утримувати дитину, піклуватися про неї, створювати належні умови для розвитку передбачено нормами Сімейного Кодексу України та загально прийнятними нормами моралі, й вчинення таких дій батьками під примусом законом не передбачено.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема: ухилення батьків від обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження батьків із дитиною; батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; експлуатація дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Суд першої інстанції вимог зазначених вище норм права в повній мірі не виконав, не вжив заході до з'ясування думки дітей та надав оцінку діям відповідачів, без належного з'ясування причин обставин, які стали підставою для подачі позову та бажання останніх на усунення виявлених фактів та подальше належне виконання своїх батьківських обов'язків, без мотивування своїх висновків щодо відповідності їй найкращим інтересам дітей.

На виконання вимог закону, колегією суддів, було вжито заходів до з'ясування думки дітей щодо факту позбавлення батьків батьківських прав щодо них та думки педагогів та психологів, щодо відповідності найкращим інтересам дітей умов подальшого їх проживання та розвитку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за час перебування малолітнього ОСОБА_4 в Центрі соціальної підтримки дітей та сімей « Надія», батьки його майже не відвідували, не цікавлись його життям та станом здоров'я. За цей час поведінка ОСОБА_4 вирівнялась, він навчається на належному рівні та відвідує шкільні гуртки. Вказані обставини підтверджені психологом Центру в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_4 висловлено думку про доцільність позбавлення його батьків батьківських прав, оскільки вони його б'ють, не годують та не піклуються про нього. Жодного разу до лікаря його батьки не відводили, як і його сестру. Вказував, що в Центрі він почуває себе краще та безпечніше, навчається, відвідує гуртки. Зазначив, що сумує лише за своєю сестрою ОСОБА_5, та мріє бути усиновленим іншими людьми.

01 березня 2019 року ОСОБА_4 самостійно звернувся до Центрі соціальної підтримки дітей та сімей « Надія», пояснивши, що він не бажає залишатися вдома з батьками, з якими він провів кілька місяців. Зазначив, що батьки кожен день пиячать, б'ють його та сестру та виганяють його з хати, внаслідок чого він змушений цілий день з 6 годин ранку проводити на вулиці. Після звернення до Центру « Надія» ОСОБА_4 3 дні провів в лікарні, де батьки його жодного разу не відвідали.

Представник Органу опіки та піклування зазначила про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки їх бездіяльність по відношенню здоров'я дітей призводить до погіршення стану їх здоров'я. Органом опіки та піклування вживались всі можливі заходи для допомоги батькам щодо здійснення піклування про їх дітей, проте останні байдуже ставляться до своїх обов'язків, ігнорують проблеми зі здоров'ям дітей та взагалі не приділяють будь - якої уваги щодо їх розвитку.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З матеріалів справи вбачається, що батьки не усвідомили та не розуміють що вони допустили самоусунення від виконання своїх батьківських обов'язків, не мають бажання та не намагаються вжити заходів до покращення ситуації, яка склалася, з метою усунення ризиків яким піддаються життя, здоров'я та розвиток їх дітей.

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь - яких заходів відповідачами щодо покращення умов проживання, навчання та виховання дітей, вжитті не були.

В судове засідання апеляційної інстанції батьки - відповідачі по справі жодного разу не зявились.

З урахуванням викладеного, колегія суддів встановивши, що недбальство батьків по відношенню до своїх дітей є небезпечними для їх здоров'я та життя, та враховуючи відсутність доказів того, що після повернення дітей батькам їх життя та умови проживання будуть кращими, доходить висновку про те, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відповідачів є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення їх інтересів та максимально можливою мірою для здорового розвитку дітей. В той же час, даний спосіб захисту інтересів дітей максимально збереже зв'язок дітей з батьками.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу батьків на те, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і вони відповідно до частини третьої статті 170 СК України не позбавлені можливості повернути дітей.

Таким чином доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 4 статті 170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України).

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з перерахуванням коштів на користь опікуна або іншої особи,установи на утриманні якої будуть перебувати діти.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів складає 1921 грн. ( 768, 40 грн. за подання позову до суду + 1152, 60 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2018 року - скасувати, ухвалити нове про часткове задововолення позовних вимог.

У задоволенні вимог органу опіки і піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Відібрати малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_2, ОСОБА_3 передавши їх органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області.

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області обов'язок по здійсненню контролю за виконанням ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь опікуна або іншої особи,установи на утриманні якої будуть перебувати діти, аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 21 червня 2018 року та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 960, 50 грн. з кожного окремо.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: _____________________О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль