Єдиний унікальний номер 727/6028/19
Номер провадження 2-о/725/62/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючої судді Федіної А.В.,
за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з даною заявою, яка за підсудністю передана для розгляду Першотравневому районному суду. У заяві просив встановити факт його поранення при виконання обов`язку військової служби 17.01.2015 року поблизу м.Донецьк внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 13.08.2014 року він був призваний на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України №82 від 27.11.2014 року він, будучи у військовому звані рядовий, обіймаючи посаду стрільця номер обслуги 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 7 аеромобільно-десантної роти 3 аеромобільно-десантного батальйону, відповідно до бойового розпорядження командувача Сухопутних (бойових) завдань 80 окремої аеромобільної бригади в/ч пп НОМЕР_1 , вважався таким, що прибув та брав безпосередню участь в захисті суверенітету та територіальної цілісності України на сході України.

Зазначав, що 17.01.2015 року близько 14 год. 00 хв. під час виконання бойового завдання в районі нового терміналу аеропорту м.Донецьк в складі в/ч пп НОМЕР_2 внаслідок вибуху снаряду РПГ (ручного протитанкового гранатомета) він отримав відкрите проникаюче мінно-вибухове рикошетне поранення, забій - розчавлення правої потиличної долі ІІІ ступеню, гостру внутрішньомозкову правої потиличної долі, гемо тампонаду правого бокового шлуночка, пневмоцефалгія, вдавлений багатоосколквий перелом потиличної кістки з права, забійно-розчавлена рана потиличної ділянки з права. Першу медичну допомогу він отримав в Красноармійській ЦРПЛ, а в подальшому з 18.01.2015 року по 06.02.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Наказом першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України №51 від 20.02.2015 року його визнано таким, що вибув зі складу та сил засобів, які беруть безпосередню участь в захисті суверенітету та територіальної цілісності України, до 385 військово - медичного клінічного центру Західного регіону у зв`язку пораненням з 18.01.2015 року. В подальшому з 09.02.2015 року по 18.02.2015 року, з20.03.2015 року по 01.04.2015 року - в нейрохірургічному відділенні клініки нейрохірургії і неврології військово-медичного клінічного центру Західного регіону.
В подальшому, з 08.07.2015 року по 16.07.2015 року проходив обстеження та лікування в Дніпропетровській ОКЛ та згідно висновку військово-лікарської комісії визначено наслідки перенесеного 17.01.2015 року вогнепального осколкового проникаючого рикошетного черепно-мозкового поранення правої тім`яно-потиличної ділянки, забою головного мозку важкого ступеня з формуванням внутрішньо-мозкової та внутрішньо-шлуночкової гематом та встановлено, що отримане поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №120 від 14.08.2015 року його звільнено з військової служби у відставку зі зняттям з військового обліку за станом здоров`я та виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Вказував на те, що зазначене поранення він отримав саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, проте отримання ним документи, що засвідчують факт отримання поранення, не визначають причинно-наслідкового зв`язку отриманих ним поранень саме через збройну агресію Російської Федерації, а встановлення такого факту йому необхідне для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.

В судове засідання заявник не з`явився, в його інтересах діяв представник, який просив справу слухати без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.09.2014 року №646, ОСОБА_1 13.08.2014 року був призваний на військову службу при мобілізації згідно Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та направлений в в/ч НОМЕР_1 (а/с 29).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 брав безпосередню участь в Антитерористичний операції на території Донецької та Луганської областей, захисті суверенітету та територіальної цілісності України на сході України в складі 80 окремої аеромобільної бригади в/ч пп НОМЕР_1 у військовому звані рядовий, стрілець номер обслуги 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 7 аеромобільно-десантної роти 3 аеромобільно-десантного батальйону (а/с 37).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 17.01.2015 року внаслідок виконання обов`язків військової служби заявник отримав травму в зоні АТО в результаті вибуху снаряду РПГ (ручного протитанкового гранатомета), а саме відкрите проникаюче мінно-вибухове рикошетне поранення, забій - розчавлення правої потиличної долі ІІІ ступеню, гостру внутрішньомозкову правої потиличної долі, гемотампонаду правого бокового шлуночка, пневмоцефалгія, вдавлений багатоосколквий перелом потиличної кістки з права, забійно-розчавлена рана потиличної ділянки з права (а/с 90-96).

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №120 від 14.08.2015 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку зі зняттям з військового обліку за станом здоров`я та виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та останній отримав ІІІ групу інвалідності та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а/с 97,98).
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку передбаченому законом.
Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Справи про встановлення фактів розглядаються судом, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Так, чинним законодавством України не встановлено іншого порядку, аніж судовий для встановлення факту про який просить заявник, а з встановленням такого факту останній пов`язує виникнення певних юридичних гарантій пов`язаних із визнанням його жертвою міжнародного збройного конфлікту.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Відповідно до статті 4 цього закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його до Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Так, суд вважає, що загальновідомим є факт, що стосовно України Російською Федерацією вчиняється збройна агресія - це підтверджується численними статтями та документами, які містяться в матеріалах справи, а також вказаний факт визнається і державними органами в своїх нормативно-правових актах, а саме: Кабінетом Міністрів України в постанові від 20.08.2014 року №413, постанові від 16.05.2018 року №368 та ін.; Верховною Радою України в Законі України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Постанові Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» та ін.; Верховним Судом у постановах винесених за результатами розгляду справ № 363/2981/16-ц, № 428/12368/16-ц.
Крім того, як зазначено в абзаці 15 преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права. Частина четверта статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказує на ті випадки, коли Україна може застосувати реторсію - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права. На необхідності врахування вказаних приписів закону наголошується у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року №13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».
Таким чином, поранення заявника, яка мало місце 17.01.2015 року при виконанні обов`язків військової служби в аеропорту м.Донецьк в зоні проведення АТО отримане останнім внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України.
Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту поранення, при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідне заявнику для визначення його статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, у зв`язку з чим, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню.
На підставі вище викладеного та керуючись Законом України Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Законом України «Про оборону України», ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні обов`язку військової служби 17.01.2015 року поблизу м.Донецьк, Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці А. В. Федіна