ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4628/18
Провадження № 2/210/407/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" березня 2019 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді Хлистуненко О.В.
секретаря судового засідання Недолуги Л.В.
позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Металургійний районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод по користуванню майном та зняття з реєстраційного обліку, суд
Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод по користуванню майном та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в 2013 році в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1, вона зареєструвала відповідача, який є її племінником. Проте, з вересня 2014 року відповідач в зазначеній вище квартирі не мешкає, заяву до відповідного органу про зняття з реєстраційного обліку добровільно не подавав. Фактичне місце проживання відповідача їй невідоме. Внаслідок реєстрації відповідача в її квартирі, вона не має можливості отримати субсидію та вимушена сплачувати самостійно комунальні послуги, які нараховуються й на відповідача. Тому, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зобовязання Металургійний районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в жодне судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався.
Представник третьої особи Металургійний районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надавав. Письмові пояснення на позовну заяву не надавав.
Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вислухавши думку позивача, суд вважає, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2006 року (а.с. 32).
У квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ОСББ «Заводчани» від 19.11.2018 року (а.с. 31).
Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач ОСОБА_2 надала суду акт ОСББ «Заводчани» №1 від 20.11.2018 року, засвідчений Головою правління, з якого слідує, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, не проживає. Натомість в останньому не містяться відомості з якого саме часу ОСОБА_3 не мешкає у квартирі позивача.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (далі Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, підстав на право користування житловим приміщенням.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (ст. 405 ЦК України).
Проте, позивачем ОСОБА_2 заявлено вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_3 у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності.
Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених вимог і на підставі наданих у справі доказів, приймаючи до уваги ту обставину, що позивачем ОСОБА_2 не заявлялись в установленому законом порядку позовні вимоги щодо вирішення питання про право користування відповідачем ОСОБА_3 житловою квартирою, а тому нею не вірно обрано спосіб захисту свого права, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 23, 76, 80, 81, 258, 259, 263 - 265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Металургійний районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод по користуванню майном та зняття з реєстраційного обліку залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року.
Суддя: О. В. Хлистуненко