ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/745/17

провадження № 22-ц/818/4211/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Банк «Золоті ворота», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ»,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року, постановлену у складі судді Омельченко К.О., -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Золоті ворота» (ПАТ «Банк Золоті ворота»), в обґрунтування якого зазначила, що 16 січня 2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 22 000 доларів США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 13 січня 2014 року.

Того ж дня, у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що договір кредиту укладено з порушенням вимог закону, ОСОБА_1 просила визнати укладений 16 січня 2007 року між нею та ПАТ «Банк Золоті ворота» договір про надання споживчого кредиту недійсним.

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, що належить на праві власності ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна, заборонити органам та посадовим особам, які здійснюють державну реєстрацію, реєстрацію відчуження у будь-який спосіб.

Заяву мотивовано тим, що нею отримано лист від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» (ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ»), з якого вбачається, що 21 вересня 2017 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» укладено Договір № 168 про відступлення прав вимоги, за яким останнє набуло право вимоги за укладеним нею з ПАТ «Банк Золоті ворота» кредитним договором, а також письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогу про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом виселення. Посилаючись на те, що реалізація предмета іпотеки ускладнить та зробить неможливим виконання рішення просила заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення її та ОСОБА_2 прав у разі переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи, та зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого нею позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки та не належить позивачу, не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним, а тому відсутні передбачені процесуальним законом підстави для забезпечення заявленого ОСОБА_1 позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про визнання договору кредиту недійсним, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження предмету іпотеки не може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Крім того, зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 517 136 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом його реалізації ПАТ «Банк Золоті ворота» будь-якій особі покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому виконавче провадження охоплюється вказаними конвенційними гарантіями ст. 6.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а також юридичних осіб, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Цивільним процесуальним законом не передбачено можливості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, а тому викладені у заяві про забезпечення позову вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова