Єдиний унікальний номер 229/1476/18 Номер провадження 22-ц/804/464/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретарів судового засідання Сергєєвої К.О., Розпутько Я.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Цимбалюка В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 229/1476/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БалТранс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року у складі судді Петрова Є.В., -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БалТранс" (далі ТОВ "БалТранс") про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що постановою апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року він був поновлений на роботі на посаді начальника ділянки ТОВ "БалТранс". 02 березня 2018 року він прийшов на офіс ТОВ "БалТранс" для того щоб роботодавець поновив його на роботі. Протягом робочого дня 02 березня 2018 року директора на робочому місці не було, але йому повідомили, що такої посади на фірмі вже немає і запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням або заступити на посаду водія чи слюсаря з ремонту автомобілів. Працювати без ознайомлення його з наказом про поновлення на роботі він відмовився. Біля 15 год. 00 хв. заступник директора ОСОБА_3 вручив йому акт за підписом директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 про те, що він був відсутній на роботі 02 березня 2018 року і йому зарахували прогул.

05 березня 2018 року о 08 год. 00 хв. він прийшов на офіс, йому запропонували написати заяву про прийом на роботу на посаду начальника ділянки, після чого був виданий та йому вручений наказ № 3-П про поновлення його на роботі з 02 березня 2018 року, але розмір його посадового окладу в наказі зазначений не був. Работодавцем також не було вирішено питання про його доставку на кар'єр для виконання його посадових обов'язків. 06 березня 2018 року він знову прийшов до офісу, де йому вручили посадову інструкцію. В посадовій інструкції було зазначено, що він має добиратися до місця роботи самостійно, що він вважає зміною істотних умов праці, оскільки раніше працівників на кар'єр доставляли службовим транспортом. Рейсові автобуси на кар'єр не ходять. До 21 березня 2018 року він кожного дня ходив до офісу та чекав відправки на кар'єр, але питання про його доставку на кар'єр директором фірми вирішено не було.

21 березня 2018 року йому вручили наказ № 4-П про його звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. При звільненні йому не виплатили за відпрацьовані дні з 02 березня 2018 року та за тарифну відпустку за рік роботи згідно з рішенням апеляційного суду.

Посилаючись на незаконність звільнення, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БалТранс" від 21 березня 2018 року № 4-П про його звільнення;

- поновити його на посаді начальника ділянки ТОВ "БалТранс";

- стягнути з ТОВ "БалТранс" на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача єдиний соціальний внесок у повному обсязі з усієї суми заробітної плати;

- стягнути з ТОВ "БалТранс" на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, 50 000 грн. (а.с. 1 - 3 т. 1).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 147 - 156 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з ТОВ "БалТранс" заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року по день поновлення на роботі, в тому числі за час невикористаної відпустки за період з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року, стягнути з відповідача єдиний соціальний внесок у повному обсязі з усієї суми заробітної плати з зарахуванням цих періодів до страхового пенсійного стажу; стягнути з ТОВ "БалТранс" на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, 50 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву про прийом на роботу на посаду начальника ділянки згідно постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року він писав 05 березня 2018 року, а 02 березня 2018 року його протягом всього робочого дня намагались звільнити, перевести на іншу роботу та директора ОСОБА_4 у продовж всього робочого дня на робочому місці не було. Незважаючи на це, 02 березня 2018 року був складений акт про його (позивача) відсутність на робочому місці, який був підписаний директором ОСОБА_4

Ні 02 березня 2018 року, ні пізніше до 21 березня 2018 року в порушення норм ст. 29 КЗпП України його не проінструктували з техніки безпеки, не визначили йому робоче місце, не ознайомили з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, не проінформували про умови праці.

Свідки, які зазначені в актах про його відсутність на робочому місці, зокрема, ОСОБА_5, у попередній справі № 229/2676/17 дав суду неправдиві показання, а тому суд має зробити відповідні висновки.

В судовому рішенні суд посилається на показання різних осіб про його відсутність на офісі у період з 02 березня 2018 року по 21 березня 2018 року, але в цей час йому пропонувалися на підпис та для ознайомлення різні папери, які він брав до уваги, та водій ОСОБА_6, який разом з бухгалтером ОСОБА_7 пропонували йому поїхати на особистому автомобілі ОСОБА_6 на ремонтну базу, у своїх поясненнях зазначають, що уже це стало його робочим місцем.

Стаття 31 КЗпП України забороняє вимагати виконання роботи не обумовленої трудовим договором.

Стаття 32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві... допускається тільки за згодою працівника. У зв'язку із змінами в організації виробництва допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці... Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці).

Стаття 44 КЗпП України передбачає при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 КЗпП України виплату працівнику вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Всі свідки пояснили, що в період його роботи на кар'єрі Попов Яр Костянтинівського району, це біля 35 км від м. Дружківки, куди не ходить громадський транспорт, всіх робітників ділянки TOB "БалТранс"щодня, в тому числі у вихідні та святкові дні, о 05.55 відвозив автомобіль "Форд". Він, як начальник ділянки, піклуючись цілодобово про персонал на кожну зміну (вахта змінювалася один раз на дві доби), збирав персонал на кожну зміну по м. Дружківка з заїздом на залізничний вокзал для зустрічі персоналу з приміських поїздів, а також з прилеглих сел і селищ. По приїзду на кар'єр Попов Яр біля 07.30 годин цей транспорт забирав нічну зміну та повертався до м. Дружківка. Десь о 08.00 годин кожну зміну він починав з наради у начальника кар'єра. У разі якщо автомобіль "Форд"був на ремонті, директор ТОВ "БалТранс"ОСОБА_4 надавав іншій транспорт.

Показання свідка ОСОБА_7, яка працює бухгалтером, про те, що за рішенням апеляційного суду йому виплачені всі суми, є брехливими, спростовуються його скаргами та заявами від 18 червня 2018 року до Дружківського міського відділу Державної виконавчої служби та від 13 червня 2018 року до Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. Йому до теперішнього часу не оплачена відпустка за період роботи з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року, що є підставою відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України.

До його звільнення у нього в порушення ст. 149 КЗпП України не було взято письмові пояснення.

В період коли він був незаконно відсторонений від роботи він знаходився на обліку у центрі зайнятості, був незаконно знятий з обліку та не отримував ніяких доходів і находився без коштів для свого існування. Директор центру зайнятості вимагає від нього повернення 1 193,31 грн. та погрожує йому кримінальною відповідальністю за ст. 190 КК України.

З 04 вересня 2018 року йому призначена пенсія за віком, але період з 16 травня 2017 року по 01 березня 2018 року не зараховано до його страхового стажу, внаслідок чого він втратив належні йому пенсійні виплати.

Внаслідок незаконного звільнення він нервував та був госпіталізований до центральної міської лікарні м. Дружківки, де перебував на лікуванні з 11 по 20 червня 2018 року з діагнозом цукровий діабет II типу, що підтверджується висновком № 1077, який судом не врахований та суд дійшов помилкового висновку про недоведеність ним моральних страждань (а.с. 166 - 171 т. 1).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ "БалТранс" просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими. 02 березня 2018 року позивач надав відповідачу резолютивну частину постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року про його поновлення на роботі. Наказом ТОВ "БалТранс" № 3-П від 02 березня 2018 року позивача поновлено на посаді начальника ділянки з 02 березня 2018 року, але позивач без поважних причин не приступив до виконання своїх обов'язків до 21 березня 2018 року, що і стало підставою для його звільнення (а.с. 213 т. 1).

В судових засіданнях апеляційного суду 27 лютого 2019 року та 20 березня 2019 року позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що він не є членом профспілкової організації та профспілка на підприємстві відсутня.

Представник відповідача - ТОВ "БалТранс" адвокат Цимбалюк В.Г., який діє на підставі ордера серії ДН № ООО/34578 від 27.02.2019 року (а.с. 221 т. 1), у судових засіданнях апеляційного суду 27 лютого 2019 року та 20 березня 2019 року проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскільки позивач не бажає працювати, про що заявив роботодавцю ще 02 березня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції встановив, що постановою апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника ділянки ТОВ "БалТранс".

02 березня 2018 року директором ТОВ "БалТранс" видано наказ № 3-П, яким ОСОБА_1 на підставі постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року у цивільній справі № 229/2676/17 поновлено на роботі на посаді начальника ділянки з 02 березня 2018 року з окладом згідно із штатним розписом (а.с. 14 т. 1).

Наказом № 4-П директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_1 звільнено з 21 березня 2018 року за відсутністю на робочому місці на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акти про відсутність на робочому місці від 02.03.2018 року, від 05.03.2018 року, від 06.03.2018 року (а.с. 15 т. 1).

Зазначені встановлені судом першої інстанції обставини справи сторонами не оспорюються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року позивача було поновлено на попередній посаді та запропоновано місце роботи, проведено інструктаж, ознайомлено із посадовими обов'язками. Проте позивач без поважних причин в період з 02 березня 2018 року по 21 березня 2018 року на робочому місці був відсутній. Посилання позивача на те, що він був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки не було організовано його доставку на робоче місце, а самостійно добиратися до кар'єру він не мав можливості, судом не прийняті, оскільки работодавцем ОСОБА_1 було повідомлено, що доставка до робочого місця здійснюється працівниками самостійно. Позивачем не доведено, що раніше трудовий договір містив умову щодо зобов'язання роботодавця організувати доставку працівників до кар'єру. ОСОБА_1 не надав доказів, що перебував на лікарняному або у відпустці. Вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року по день поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем не доведені (а.с. 147 - 156 т. 1).

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Наказом директора ТОВ "БалТранс" № 4-П від 21.03.2018 року ОСОБА_1 звільнено з 21 березня 2018 року за відсутністю на робочому місці на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15 т. 1). В наказі конкретні порушення, які стали приводом для звільнення позивача не зазначені, але зазначено, що наказ виданий на підставі актів про відсутність працівника на робочому місці від 02.03.2018 року, від 05.03.2018 року, від 06.03.2018 року (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до акту про відсутність працівника на робочому місці від 02 березня 2018 року, який складено директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю водіїв ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці на кар'єрі Попов Яр з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Відомостей про поважні причини відсутності ОСОБА_1 не надходило (а.с. 120 т. 1).

Згідно акту, який складено 02.03.2018 року директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю бухгалтера ОСОБА_7, економіста ОСОБА_10, ОСОБА_1 від підпису акту про відсутність працівника на робочому місці відмовився (а.с. 121 т. 1).

Відповідно до акту про відсутність працівника на робочому місці від 05 березня 2018 року, який складено директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю водіїв ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці на кар'єрі Попов Яр з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Відомостей про поважні причини відсутності ОСОБА_1 не надходило (а.с. 122 т. 1).

Згідно акту, який складено 05.03.2018 року директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю бухгалтера ОСОБА_7, економіста ОСОБА_10, ОСОБА_1 від підпису акту про відсутність працівника на робочому місці відмовився (а.с. 123 т. 1).

Відповідно до акту про відсутність працівника на робочому місці від 06 березня 2018 року, який складено директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю водіїв ОСОБА_5, ОСОБА_12, слюсаря ОСОБА_13, зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці на кар'єрі Попов Яр з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Відомостей про поважні причини відсутності ОСОБА_1 не надходило (а.с. 124 т. 1).

Згідно акту, який складено 06.03.2018 року директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_4 за участю бухгалтера ОСОБА_7, економіста ОСОБА_10, ОСОБА_1 від підпису акту про відсутність працівника на робочому місці відмовився (а.с. 125 т. 1).

Отже, виходячи з наказу № 4-П та актів про відсутність працівника на робочому місці від 02.03.2018 року, від 05.03.2018 року, від 06.03.2018 року, на підставі яких був виданий наказ, звільнення позивача відповідач пов'язував з його відсутністю 02 березня 2018 року, 05 березня 2018 року та 06 березня 2018 року на робочому місці на кар'єрі Попов Яр з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

Згідно табеля обліку робочого часу за березень 2018 року ОСОБА_1 з 02 березня по 21 березня 2018 року включно жодного виходу на роботу не має. В табелі у робочі дні за графиком стоять позначки "ПР", тобто прогул (а.с. 131 т. 1).

Проте доказів, що звільнення позивача пов'язувалося не лише з прогулами 02 березня 2018 року, 05 березня 2018 року, 06 березня 2018 року, а й з прогулами 07 березня 2018 року, 09 березня 2018 року, 12 - 16 березня 2018 року, 19 - 21 березня 2018 року, відповідачем суду не надано, а тому суд першої інстанції помилково послався на те, що позивач без поважних причин був відсутній на робочому місці з 02 березня 2018 року по 21 березня 2018 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Факт відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності працівника на роботі.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ст. 76 ЦПК України. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

З матеріалів справи встановлено, що постановою апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року у цивільній справі № 229/2676/17 наказ № 61-П від 16 травня 2017 року ТОВ "БалТранс" про звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника ділянки ТОВ "БалТранс" (а.с. 1 - 10 т. 2).

Згідно розділу ІІ "Посадові обов'язки" посадової інструкції начальника ділянки, яка затверджена наказом директора ТОВ "БалТранс" 01.03.2017 року, начальник ділянки:

1. керує роботою з оперативного регулювання виробництва з перевезення вскришних порід та глини на об'єкті Замовника, який розташований за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, 1,5 км на захід від с. Попов Яр;

2. дотримується робочого графіка: пн. - пт з 8.00 до 17.00, вихідні - сб., вс;

3. добирається до місця роботи самостійно;

4. забезпечує безпечні умови праці;

5. контролює вихід робочої зміни, заправку машин ДП;

6. контролює витрати та прихід ДП на кар'єрі;

7. веде щоденну звітність про виконаний об'єм вскришних порід та глини на кар'єрі (а.с. 9 - 10 т. 1).

Отже, згідно посадової інструкції свої посадові обов'язки, як начальник ділянки, позивач має виконувати на кар'єрі Попов Яр, який розташований 1,5 км на захід від с. Попов Яр Костянтинівського району Донецької області, що позивач визнає.

02 березня 2018 року директором ТОВ "БалТранс" видано наказ № 3-П, яким ОСОБА_1 на підставі постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року у цивільній справі № 229/2676/17 поновлено на роботі на посаді начальника ділянки з 02 березня 2018 року з окладом згідно зі штатним розписом (а.с. 14 т. 1).

Позивач визнає, що 02 березня 2018 року, 05 березня 2018 року, 06 березня 2018 року він на кар'єрі Попов Яр не був, свої безпосередні посадові обов'язки начальника ділянки не виконував.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1, 02 березня 2018 року він був в офісі ТОВ "БалТранс", який розташований у м. Дружківка, але з наказом про його поновлення на роботі його не ознайомили. Заступник директора ОСОБА_3 запропонував йому написати заяву про звільнення за власним бажанням або заступити на посаду водія або слюсаря з ремонту автомобілів. 05 березня 2018 року, коли він вранці о 8.00 прийшов знову на офіс, йому запропонували написати заяву про прийняття на роботу. Він написав заяву про поновлення його на роботі та після цього був ознайомлений з наказом № 3-П від 02 березня 2018 року.

Зазначені пояснення позивача підтверджуються наказом № 3-П від 02.03.2018 року, в якому є відмітка про те, що з наказом ОСОБА_1 ознайомлений 05 березня 2018 року (а.с. 14 т. 1).

До позовної заяви позивач додав заяву про поновлення його на роботі на підставі постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року, заява датована 05 березня 2018 року (а.с. 13 т. 1).

Свідок ОСОБА_7, бухгалтер ТОВ "БалТранс", робоче місце якої розташовано в офісі ТОВ "БалТранс", у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 02 березня 2018 року позивач прийшов до офісу, йому повідомили, що вакансій нема, але згодом запропонували написати заяву про прийняття його на посаду майстра дільниці та надати документи; заяву він написав лише 05 березня 2018 року.

Свідок ОСОБА_4, директор ТОВ "БалТранс", суду першої інстанції пояснив, що на підставі постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року позивача 02 березня 2018 року було поновлено на посаді начальника ділянки; 02 березня 2018 року позивачу було запропоновано надати відповідні документи для працевлаштування, але від написання заяви та підпису документів позивач категорично відмовився, про що були складені відповідні акти.

Проте відповідачем суду не надано доказів про те, що позивач 02 березня 2018 року відмовився під ознайомлення з наказом № 3-П про його поновлення на роботі.

Посилання відповідача на те, що позивач 02 березня 2018 року відмовився написати заяву про його прийняття на роботу, не ґрунтуються на законі, оскільки для поновлення працівника на роботі на підставі судового рішення підставою для видання наказу роботодавцем є судове рішення, а не заява працівника.

Враховуючи, що в наказі зазначено, що він виданий на підставі заяви ОСОБА_1, що заяву ОСОБА_1 було запропоновано написати та він її фактично написав 05 березня 2018 року (а.с. 13 т. 1), будь-яку іншу заяву, крім заяви ОСОБА_1 від 05 березня 2018 року, на підставі якої був виданий наказ № 3-П про поновлення позивача на роботі, відповідачем суду не надано, зазначена в наказі № 3-П про поновлення ОСОБА_1 на роботі дата його видання - 02 березня 2018 року не відповідає обставинам справи.

Оскільки після ухвалення 01 березня 2018 року судового рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 02 березня 2018 року з метою його поновлення на роботі - оформлення наказу прийшов до офісу відповідача, що визнається відповідачем; що позивач 02 березня 2018 року, незважаючи на його присутність в офісі відповідача, з наказом про поновлення на роботі № 3-П від 02.03.208 року ознайомлений не був; доказів про те, що позивач 02 березня 2018 року від ознайомлення з наказом відмовився відповідачем суду не надано, відсутність позивача на роботі 02 березня 2018 року, а саме, на кар'єрі Попов Яр, без його допуску до роботи роботодавцем (за відсутності наказу про поновлення на роботі) не є прогулом.

Відсутність позивача на робочому місці на кар'єрі Попов Яр 05 березня 2018 року та 06 березня 2018 року протягом робочого часу з 8.00 до 17.00, крім визнання цих обставин позивачем, підтверджується:

- актами про відсутність працівника на робочому місці від 05 березня 2018 року (а.с. 122 т. 1) та від 06 березня 2018 року (а.с. 124 т. 1);

- доповідною запискою ОСОБА_9, який на кар'єрі Попов Яр є бригадиром зміни, від 06 березня 2018 року, згідно якої з 02 березня 2018 року по 06 березня 2018 року начальник ділянки ОСОБА_1 на своєму робочому місці на кар'єрі Попов Яр не знаходився та свої посадові обов'язки не виконував (а.с. 127 т. 1);

- письмовими поясненнями водія ОСОБА_6 на ім'я директора ТОВ "БалТранс", згідно яких 20 березня 2018 року на пропозицію проїхати з ним до робочого місця ОСОБА_1 відмовився; він також пояснив, що працює з 01 лютого 2018 року і ОСОБА_1 на кар'єрі Попов Яр ніколи не бачив (а.с. 132 т. 1);

- поясненнями свідка ОСОБА_12, який працює на ТОВ "БалТранс" водієм, який підтвердив, що в березні 2018 року погодні умови були сприятливі, кар'єр Попов Яр працював безперервно, але він жодного разу ОСОБА_1 на кар'єрі не бачив;

- поясненнями свідка ОСОБА_9, який працює водієм на ТОВ "БалТранс", який підтвердив, що 05 березня 2018 року ОСОБА_1 в робочий час на робочому місці на карєрі був відсутній;

- поясненнями свідка ОСОБА_4, який є директором ТОВ "БалТранс" та який суду пояснив, що позивач свої посадові обов'язки має виконувати за місцем роботи, яке знахоться на кар'єрі Попов Яр; посадовою інструкцією начальника ділянки передбачено, що він повинен добиратися до місця роботи самостійно, з чим позивач не погодився і сказав щоб його звільняли, що він буде судитися, якщо його не будуть возити на службовому автотранспорті на кар'єр. Він же пояснив, що позивачу було запропоновано роботу на базі в межах міста Дружківка сел. Горняк, куди безперервно ходить громадський транспорт, але від цієї пропозиції ОСОБА_1 також відмовився. ОСОБА_1 на робочому місці жодного разу в період з 02 березня по 21 березня 2018 року не з'явився, приходив до офісу у м. Дружківка, вимагаючи, щоб його доставили до кар'єру Попов Яр, деякий час проводив в офісі нічого не роблячи, потім уходив, у зв'язку з чим його було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- поясненнями свідка ОСОБА_7, яка працює бухгалтером та робоче місце якої знаходиться в офісі ТОВ "БалТранс", яка підтвердила, що при поновленні на роботі позивач відразу сказав, щоб йому надали транспорт, тоді він поїде на роботу. Вона ж пояснила, що до роботи ОСОБА_1 фактично не приступив, приходив до офісу, знаходився там 30-40 хвилин, може годину, не більше, потім уходив.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 05 та 06 березня 2018 року позивач був відсутній на своєму робочому місці на кар'єрі Попов Яр протягом робочого часу з 8.00 год. до 17.00 год. без поважних причин.

Суду першої інстанції правильно зазначив, що посилання позивача на те, що він не приступив до роботи на кар'єрі, оскільки директор ТОВ "БалТранс" не вирішив питання щодо його транспортування до робочого місця, не є поважними причинами неявки позивача на роботу.

Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 ст. 32 КЗпП України, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, до істотних умов праці, про зміну яких роботодавець має повідомити працівника, відносяться - системи та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад тощо.

Згідно Посадової інструкції начальника ділянки, яка затверджена наказом директора ТОВ "БалТранс" 01.03.2017 року, робочим місцем начальника ділянки є об'єкт Замовника, який розташований за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, 1,5 км на захід від с. Попов Яр та до якого позивач має добиратися самостійно (а.с. 9 - 10 т. 1).

Згідно постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року ОСОБА_1 працював у ТОВ "БалТранс" з 04 квітня 2017 року на посаді начальника ділянки, був звільнений за власним бажанням 16 травня 2017 року у зв'язку із переїздом на інше місце проживання за ст. 38 КЗпП України (а.с. 1 - 10 т. 2).

Посадова інструкція начальника ділянки була затверджена наказом директора ТОВ "БалТранс" 01.03.2017 року, тобто ще до прийняття позивача на роботу у квітні 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що з будь-якою іншою посадовою інструкцією його не ознайомлювали.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Згідно письмових пояснень ТОВ "БалТранс" від 18.03.2019 року колективний договір на ТОВ "БалТранс" відсутній (а.с. 35 - 36 т. 2).

Позивачем суду не надано будь-яких доказів про те, що при укладенні трудового договору у квітні 2017 року однією з умов трудового договору була така соціальна гарантія, як доставка його на робоче місце - на кар'єр Попов Яр транспортом роботодавця.

Свідки ОСОБА_14, яка є знайомою позивача, та ОСОБА_15, яка є рідною сестрою ОСОБА_1, у судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що зі слів позивача протягом 2017 року його до кар'єру, де він працював, доставляли на службовому транспорті, але після його поновлення на роботі у березні 2018 року його перестали возити до робочого місця.

Свідок ОСОБА_12, який працює на ТОВ "БалТранс" водієм, у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що всі працівники добираються до свого робочого місця на кар'єр самостійно - чи на власному авто, чи громадським транспортом або за домовленістю підвозять один одного; централізовано їх не доставляють.

Свідок ОСОБА_9, який працює водієм на ТОВ "БалТранс", у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що в 2017 році їх возили на роботу службовим мікроавтобусом "Ford", але з початку 2018 року вони дістаються до роботи самостійно.

Свідок ОСОБА_4, директор ТОВ "БалТранс", у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що до 2018 року на підприємстві був транспортний засіб "Ford", який використовувався для виробничих цілей і на якому часто доставляли працівників з м. Дружківка до кар'єру, але згодом виробничі потреби скоротилися і з початку 2018 року всі робітники добираються до місця роботи на кар'єр самостійно.

Пояснення зазначених свідків не спростовують висновків суду, оскільки не доводять, що доставка до робочого місця на кар'єр була узгодженою між сторонами обов'язковою умовою трудового договору.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач, відмовившись при його поновленні на роботу доставляти його на роботу на кар'єр Попов Яр, змінив істотні умови його праці, є необґрунтованими.

Доводи позивача про те, що в період з 02 по 21 березня 2018 року відповідач не виконав вимоги ст. 29 КЗпП України, а тому він не міг приступити до роботи, також є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Трудовий договір з позивачем був укладений 04 квітня 2017 року, позивач працював у відповідача за цим трудовим договором до 16 травня 2017 року, 16 травня 2017 року був звільнений та постановою апеляційного суду Донецької області від 01.03.2018 року поновлений на роботі. Отже, вимоги ст. 29 КЗпП України відповідач виконав при прийнятті позивача на роботу 04 квітня 2017 року і при його поновленні на роботі 02 березня 2018 року за рішенням суду повторне виконання вимог ст. 29 КЗпП України не вимагається.

Та обставина, що в наказі про поновлення на роботі від 02 березня 2018 року № 3-П не зазначено розмір посадового окладу позивача, не є підставою для невиходу позивача на роботу.

Перебування позивача 05 березня 2018 року та 06 березня 2018 року протягом певного часу на офісі відповідача, який розташований у м. Дружківка Донецької області, не можна вважати присутністю позивача на роботі.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичною адресою ТОВ "БалТранс" є м. Дружківка Донецької області вул. Леніна, будинок № 24, квартира № 59 (а.с. 11 - 14 т. 2), тобто житлове приміщення.

Згідно договору безкоштовного користування нерухомим майном від 02.01.2018 року офіс відповідача розташований у м. Дружківка Донецької області по вул. Соборна, будинок № 33-1а у нежитловому приміщенні площею 50 кв.м, яке належить не відповідачу, а іншій фізичній особі (а.с. 55 - 56 т. 2). Позивач визнає, що за цією адресою розташовані лише робочі місця директора, його заступника, бухгалтера.

Виробничу діяльність ТОВ "БалТранс" здійснює на кар'єрі Попов Яр, що розташований на відстані біля 35 км від м. Дружківка.

Робочим місцем позивача є місце здійснення відповідачем виробничої діяльності, а саме кар'єр Попов Яр, який розташований у Костянтинівському районі Донецької області, тобто в іншому, ніж офіс відповідача, населеному пункті.

Отже, відсутність позивача на кар'єрі Попов Яр є і його відсутністю на території підприємства, тобто на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки у справі № 229/2676/17 давали неправдиві показання щодо його відсутності на роботі після 16 травня 2017 року, не впливають на висновки суду у цій справі. Позивач будь-яких доказів того, що свідки у цій справі щодо обставин, які підлягають доказуванню у цій справі, давали неправдиві показання, не надав. Крім того, позивач визнає, що ні 05, ні 06 березня 2018 року він не був на роботі на кар'єрі Попов Яр впродовж всього робочого дня та свої посадові обов'язки начальника ділянки не виконував.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанова Верховного Суду України від 19.10.2016 року № 6-2801цс15).

Враховуючи, що порушення позивачем трудової дисципліни 05 та 06 березня 2018 року є доведеним, не відібрання у нього письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі 05 та 06 березня 2018 року, не може бути підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Зазначений строк для застосування дисциплінарного стягнення відповідачем дотримано.

Відповідно до частини 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивач визнає, що він під час роботи у ТОВ "БалТранс" не був членом профспілкової організації, що у ТОВ "БалТранс" немає первинної профспілкової організації.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що порушення позивачем трудової дисципліни 05 та 06 березня 2018 року є доведеними, що він був відсутній на роботі 05 та 06 березня 2018 року з 8.00 до 17.00 без поважних причин, що дисциплінарне стягнення до позивача за порушення трудової дисципліни застосовано в межах строків, встановлених ст. 147 КЗпП України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснено законно і підстави для визнання наказу № 4-П від 21.03.2018 року про звільнення позивача незаконним, поновлення позивача на попередній роботі відсутні.

Та обставина, що при вирішенні спору суд першої інстанції виходив з доведеності відсутності позивача на роботі в період з 02 по 21 березня 2018 року не призвела до неправильного вирішення спору щодо поновлення позивача на роботі.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із дня звільнення до дня поновлення на роботі є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог закону, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до дня поновлення на роботі відсутні.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року, тобто ще до звільнення, по день поновлення на роботі.

Позивачем не надано суду доказів про те, що в період з 05 березня 2018 року по 21 березня 2018 року у нього був вимушений прогул. Згідно табеля обліку робочого часу позивач в період з 05 по 21 березня 2018 року жодного робочого дня на роботу не виходив (а.с. 131).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки позивач не виконував свої посадові обов'язки в період з 05 по 21 березня 2018 року, підстави для нарахування йому за цей період заробітної плати відсутні.

Згідно табеля обліку робочого часу 03 та 04 березня 2018 року у позивача були вихідними днями.

Питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року, а саме, за 02 березня 2018 року коли позивач не був ознайомлений з наказом № 3-П від 02.03.2018 року про його поновлення на роботі має вирішуватися в межах цивільної справи № 229/2676/17, за рішенням у якій він був поновлений на роботі.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при звільненні йому не виплачена компенсація за невикористану відпустку за період його роботи з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року, за що ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця, не стосуються предмета позову у цій справі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку за період його роботи з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року позивачем до суду першої інстанції не заявлялися і в позовній заяві відповідно до ст. 175 ЦПК України позивачем не викладалися обставини, якими він обґрунтовує такі свої вимоги, зокрема, кількість днів невикористаної відпустки, розмір компенсації; не зазначалися докази, що підтверджують такі обставини. Оскільки ці позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції вони не приймаються і не розглядаються.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що період його вимушеного прогулу з 16 травня 2017 року по 01 березня 2018 року не увійшов до його страхового стажу, оскільки відповідач не відобразив середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2017 року по 01 березня 2018 року у розмірі 39 774,00 грн. окремо за кожний місяць, внаслідок чого він втратив частину пенсійних виплат, також не стосуються предмету позову у цій справі.

Що стосується доводів позивача про невиплату йому компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року, неправильну сплату єдиного соціального внеску з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16 травня 2017 року по 01 березня 2018 року згідно постанови апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за вирішенням цього спору, пред'явивши позов у встановленому законом процесуальному порядку відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про незаконність звільнення, з чим позивач пов'язує завдання йому моральних страждань, підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про тривале виготовлення повного тексту судового рішення не впливають на висновки суду, оскільки порушення строків виготовлення повного судового рішення відповідно до частини 2 ст. 376 ЦПК України не призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до частини 3 ст. 376 ЦПК України не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права,судом не допущено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, підстави для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 114,40 грн. (а.с. 193, а.с. 204).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами суду не надані.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для компенсації позивачу понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті позивачем судового збору у розмірі 2 114,40 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха