Дата документу 19.03.2019 Справа № 554/2447/18
Провадження № 2/554/806/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за учатю секретаря судового засідання Безуглої В.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

адвоката відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» (50086, м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, буд. 5 Д) до ОСОБА_2 (36023, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (38851, Полтавська обл., Чутівський р-н, с. Нове Грякове, вул.. Шевченко, буд. 33) про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обовязківи, -

В С Т А Н О В И В:

10.04.2018 року позивач ТОВ «ОПТТОРГ-15» в особі директора ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обовязків; стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обовязків; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, понесені позивачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 з 21.08.2017 року по 04.09.2017 рік включно працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді заступника керуючого магазином, з 04.09.2017 року по 31.01.2018 рік на посаді керуючою магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а, та була звільнена наказом №39-к від 21.01.2018 року. Відповідач ОСОБА_4 також працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді заступника керуючого магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а у період з 07.09.2017 року по 14.02.2018 рік та була звільнена наказом № 64-к від 14.02.2018 р. Для працівників магазину «Делві №130» була встановлена колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, у звязку із чим 07.09.2017 року між TOB «ОПТТОРГ-15» та керівником колективу магазину ОСОБА_2 був укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. По акту приймання-передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийняли товарно-матеріальні цінності на загальну суму 273 699,08 грн. В результаті проведеної 26.01.2018 р. комісійної позапланової інвентаризації товару магазину було виявлено нестачу товару )товарно-матеріальних цінностей) на суму 28 817,53 грн. Позивач вважає, що оскільки відповідачі працювали однакову кількість часу та виконували однакову роботу, на них необхідно покласти відповідальність за відшкодування шкоди у рівних частках по 14408,76 грн. з кожного. Оскільки відповідачі добровільно відшкодувати шкоду відмовились, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.04.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи.

В межах строку, встановленого судом, 31.05.2018 року від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень вказували, що позивач в позасудовому порядку не звертався до них із вимогою добровільно відшкодувати шкоду; вказано, що відповідно до затверджених на товаристві стандартів, у магазині проводились інвентаризаційні перевірки майже щоденно, а також проводились планові щомісячні інвентаризації, про які у позові позивач не зазначає; позивачем не надано до позову жодного акту проміжних інветаризацій; інвентаризаційних опис, на який посилається позивач, як на підтвердження факту завдання матеріальної шкоди, на думку відповідачів, є неналежним і недостатнім доказом, оскільки у ньому зазначено суму недостачі та зафіксовано суму надлишку товару, що свідчить про неправильність встановленої матеріальної шкоди, а також є проміжним документом, натомість бухгалтерські звіряльні відомості активів і зобов'язань (у яких мають бути відображені розбіжності між даними бухгалтерсього обліку та даними інвентаризаційних описів) відсутні. Також, відповідачами зазначено у відзиві, що після проведенння інвентаризації ними у магазині додатково було виявлено товарно-матеріальних цінностей на суму 4000,00 грн., про що було повідомлено директора товариства. Також, зазначено, що у Протоколі, складеному після закінчення інвентаризації, не наведено жодних причин нестач, втрат та лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку. Відповідачі посилались у відзиві про відсутність належних доказів їх вини у нестачі товарно-матеріальних цінностей. Відповідачами зазначено, що відповідно до чинного трудового законодавства відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, а не виявлена в результаті інвентаризації нестача; докази та розрахунок саме прямої дійсної шкоди матеріали справи не містять. Таким чином, за відсутності складу трудового майнового правопорушення, відповідачі прохали суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

12.06.2018 року на електронну адресу суду надійшла письмова відповідь ТОВ «ОПТТОРГ-15» на відзив, у якій вказано, що за період з 07.09.2017 по 26.01.2018 рік інвентаризаційна перевірка була одна; будь-які належні докази проведення планових щомісячних перевірок, а також докази виявлення відповідачами товарно-матеріальних цінностей на суму 4000,00 грн., що не включені в інвентаризаційний опис, - відсутні; зазначено, що перевірка проводилась за актом прийому-передачі товару, прийнятого відповідачами, а тому товари, які вибули та були списані не приймались в інвентаризації.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, прохав позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла.

Адвокат ОСОБА_3, що діє в інтересах обох відповідачів, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з урахуванням пояснень, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 21.08.2017 року відповідач ОСОБА_2, згідно наказу (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 685-к від 18.08.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а.

Відповідно до наказу (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» №754-к-к від 05.09.2017 року ОСОБА_2 переведена на посаду керуючої магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а.

Згідно з наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» №39-к від 31.01.2018 року з ОСОБА_2 припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 07.09.2017 року згідно з наказом (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 884-к від 06.09.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а.

Згідно з наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» №64-к від 14.02.2018 року з ОСОБА_4 припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 перебувала з ТОВ «ОПТТОРГ-15» у трудових відносинах з 21.08.2017 р. по 31.01.2018 р.

Відповідач ОСОБА_4 перебувала з ТОВ «ОПТТОРГ-15» у трудових відносинах з 07.09.2017 р. по 14.02.2018 р.

З посадовою інструкцією керуючого магазином та посадовою інструкцією його заступника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були ознайомлені під розписку.

Відповідно до наказу ТОВ «ОПТТОРГ-15» №56 від 07.09.2017 р. для колективу працівників магазину «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а було встановлено колективну матеріальну відповідальність; керівником колективу призначено керуючого магазином ОСОБА_2, а вразі її відсутності обвязки керівника покладаються на заступника ОСОБА_4; наказано укласти письмовий договір про колективну матеріальну відповідальність з вказаними членами колективу. Згідно з наявними у вказаному наказі підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 останні підтвердили факт свого ознайомлення з наказом та згоди з ним.

Судом встановлено, що 07.09.2017 р. на підставі вказаного вище наказу між ТОВ «ОПТТОРГ-15» в особі директора ОСОБА_5 і членами колективу (бригади) магазину «Делві№130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а в особі керуючої магазином ОСОБА_2 було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

07.09.2017 року складено Акт прийняття-передачі товару № 150, відповідно до якого вбачається прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_4 товару на загальну суму 273699,08 грн. (з ПДВ), що знаходився на маркеті Магазину №130, розташованого за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а. Акт підписано ОСОБА_2, ОСОБА_4

Судом встановлено, що згідно з наказом TOB «ОПТТОРГ-15» № 150 від 25.01.2018 року «Про проведення позапланової інвентаризації товару на магазині», 26.01.2018 року було проведено позапланову комісійну позапланову інвентаризацію товарних залишків на Магазині «Делві №130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а за період з 07.09.2017 р. по 26.01.2018 р.

Належних доказів проведення у вказаному магазині проміжних інвентаризацій (щоденних, щомісячних) матеріали справи не містять.

З пояснень допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також працювали у магазині №130, розташованому за адресою м. Полтава, вул. Сакко,12а, вбачається, що у вказаному магазині у період із вересня 2017 р. по грудень 2017 р. проводились щоденні інвентаризації, і що за недостачу товару були здійсненні відрахування із заробітної плати всіх працівників. Однак покази свідків в цій частині є недостатніми доказами для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, спричиненої недостачею товару.

Відповідно до підписаної ОСОБА_2, ОСОБА_4 розписки (а.с. 37) вбачається, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здано до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковано, а ті, які вибули, - списано на видатки.

Згідно з інвентаризаційним описом № 641 на 26.01.2018 р. встановлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на загальну суму 28817,53 грн. (Без ПДВ) та надлишки товару на загальну суму 6970,14 грн. Вказаний інвентаризаційних опис підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_4

29.01.2018 року за результатом проведеної комісійної позапланової інвентаризації директором TOB «ОПТТОРГ-15» складено Протокол, з якого вбачається, що матеріально-відповідальні особи відмовились від надання пояснень причин виявленої нестачі товару; виявлений надлишок товару, який не закуповувався кваліфікований як «не оприбуткований товар у точці продажу», який підлягає оприбуткуванню на баланс TOB «ОПТТОРГ-15».

Предметом спору, що виник між сторонами є відшкодування працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати майна під час виконання трудових обовязків.

До спірних відносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" зазначив, що суд у кожному випадку суд зобов'язаний з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 також роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, а також вина працівника.

Пунктом 1 ч.1 ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як було встановлено судом вище, між відповідачами та товариством було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму передбачено, що вирішуючи вимоги, які ґрунтуються на договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, суди мають виходити з того, що остання є повною матеріальною відповідальністю, яка регулюється ст.135-2 КЗпП України.

Відповідно до вказаного Договору (п. 8) члени колективу (бригади) зобовязані дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей.

Вказаним обовязкам членів колективу кореспондує зустрічний обовязок власника (п. 9): створювати колективу (бригаді) умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна; своєчасно вживати заходи до виявлення і усунення причин, що перешкоджають забезпеченню колективом (бригадою) зберігання цінностей; виявляти конкретних осіб, винних у заподіянні шкоди тощо.

Позивач вказував на нестачу товару, яку вважає прямою дійсною шкодою спричиненою товариству його працівниками, розмір якої визначив загальною вартістю втраченого майна. Однак позивачем не зазначено у позові, а матеріали справи не містять належних доказів протиправної поведінки кожного із працівників (відповідачів у справі), що знаходиться у причинному зв'язку із результатом у вигляді шкоди, що настала, а також, відповідно, позивачем не доведено і вини працівників щодо спричиненої шкоди.

Згідно ст. 138 КЗпП України обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Щодо оцінки доказів спричинення і розміру шкоди, наданих стороною позивача, а саме акт прийняття-передачі товарів на відповідальне зберігання, Інвентаризаційний опис виявленої нестачі товару та Протокол про результати комісійної позапланової інвентаризації, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 15 розділу ІІ Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами) інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобовязань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом.

Відповідно до п. 20 розділу ІІ вказаного Положення бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобовязань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації).

Зазначених документів (звіряльних відомостей активів і зобовязань) до матеріалів позовної заяви не додано, таким чином Інвентаризаційний опис не може вважатися достатнім доказом розміру спричиненої шкоди.

Крім того, аналізуючи Акт прийняття-передачі товару №150 та Інвентаризаційний опис судом встановлено, що кількість та найменування товару у вказаних документах різниться.

Згідно із розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с. 37) зазначено, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здано до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковано, а ті, які вибули, - списано на видатки. Однак, доказів, з яких можливо було б перевірити кількість оприбуткованих товарно-матеріальних відомостей, та тих, які вибули, не надано стороною позивача.

Позивачем не надано достатніх та належних доказів в підтвердження спричинення відповідачами прямої дійсної шкоди та її розміру.

Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачі неналежно виконували свої трудові обовязки, внаслідок чого товариству була завдана шкода, позивачем також не надано, що унеможливлює покладення матеріальної відповідальності на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

На підставі встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 130, 135-3 138 КЗпП України, Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", ст. ст. 7, 10, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» (50086, м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, буд. 5 Д) до ОСОБА_2 (36023, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (38851, Полтавська обл.., Чутівський р-н, с. Нове Грякове, вул.. Шевченко, буд. 33) про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обовязків відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5, п. п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено та оголошено 19 березня 2019 року.

Суддя М.О. Материнко