Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4607/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №296/4607/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "ПриватБанк" про захист прав споживача, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Галасюка Р. А.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з АТ комерційний банк « ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 10352,12 дол. США, що є еквівалентним 260873 грн. 42 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого на депозитний рахунок, відкритий в АТ КМ «ПриватБанк», перераховані кошти в сумі 10000 дол. США, строком до 25 береня 2014 року, зі сплатою 7% річних.

У передбачений договором строк відповідач не повернув вклад та відсотки за користування коштами.

Станом на 23 травня 2014 року заборгованість відповідча за вказаним договором становить 10352,12 дол. США, з яких 10000 дол. США - сума вкладу, 352,12 дол. США- відсотки.

4 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала зі ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув право вимоги за договором банківського вкладу.

Враховуючи вищезазначене, позивачі просили задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2018 року справу передано на розгляд до Свердловського міського суду Луганської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, зазначає, що даний спір пов'язаний із захистом прав споживачів, отже позов поданий за місцем проживання одного із співпозивачів - ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_2.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо передачі справи на розгляд до Свердловського міського суду Луганської області суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві місце проживання ОСОБА_2 зазначене: АДРЕСА_1. Відтак, в даному випадку підсудність справи повинна визначатись за місцем проживання ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Зміст позовної заяви вказує на те, що позовні вимоги пов'язані із захистом прав споживачів.

За загальним правилом підсудність справ визначається за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача. Проте, ч. 5 ст. 110 ЦПК України ( в редакції, чинній на час відкриття провадження у справі) було передбачено, що позови про захист прав споживачів можуь пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності ( ч.14 ст. 110 ЦПК 2004 року).

Аналогічні положення закріплені й у чинному на даний час ЦПК України.

Матеріали справи свідчать, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачі надали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 право вимоги за договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN4878, укладеним між нею та відповідачем 25 вересня 2013 року.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 3 жовтня 2017 року вказаний договір відступлення права вимоги визнаний недійсним.

4 грудня 2018 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про визначення пісуності даної справи за місцем проживання чи перебування ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 не є учасником спірних правовідносин й не укладав з АТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу.

Суд першої інстанції погодився із доводами представника відповідача та дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до Свердловського міського суду Луганської області, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_1 є співпозивачем у даній справі, будь-яких заяв про відмову від позову чи залишення позовної заяви без розгляду він не подавав. Та обставина, що рішенням суду визнано недійсним договір про відступлення права вимоги, має значення для вирішення справи по суті, однак не позбавляє ОСОБА_1 статусу співпозивача.

Позивачі, скориставшись наданим їм правом, звернулись з даними вимогами до Корольовського районного суду, що узгоджується з положеннями цивільного процесуального законодавства, оскільки місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до юрисдикції Корольовського районного суду.

Таким чином, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: