ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя з урахуванням боргової розписки,-

ВСТАНОВИВ:

02.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя з урахуванням боргової розписки, мотивуючи вимоги тим, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. Під час перебування у шлюбі, позивачем в інтересах сім»ї було укладено договір позики, згідно якого позивачу було передано транспортний засіб, легковий автомобіль, за який ОСОБА_1 зобов'язався сплатити грошові кошти в сумі 68000 грн. Перебуваючи у шлюбі сторонами за спільні сумісні кошти був придбаний автомобіль «OPEL ASTRA». Рішенням Фастівського міськрайонного суду припинено за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - автомобіля та стягнуто з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в сумі 65540,40 грн., судові витрати та витрати за проведення експертизи. Постановою державного виконавця виконавче провадження відносно ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації, вартості Ѕ частини спільного сумісного майна - автомобіля «OPEL ASTRA» закінчено у зв'язку із сплатою боргу. Однак, при поділі майна не враховано борг подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює, як солідарні боржники, а тому позивач просить стягнути з відповідача половину грошової суми, що позичалася на придбання автомобіля за договором позики, з врахуванням боргу в розмірі 54000 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

21.01.2019 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог вона заперечила, мотивуючи тим, що про факт існування боргової розписки укладеної між її колишнім чоловіком та ОСОБА_4 вона не знала, а дізналася лише про існування боргових зобов'язань подружжя 27.02.2017 року, зі змісту зустрічного позову поданого ОСОБА_1 в рамках цивільної справи за її позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Оригінал письмового договору позики від 04.08.2011 року позивач не пред'являв, як і письмової вимоги про повернення частини позики. Просила відмовити в позові в повному обсязі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, через канцелярію суду надали письмову заяву в якій позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити, справу розглянути в їх відсутність.

В судове засідання відповідач не з'явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність та в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2007 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2015 року було розірвано.

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого посилається, на те, що 04 серпня 2011 року під час перебування у шлюбі з відповідачем ним в інтересах сім»ї було укладено договір позики, з ОСОБА_4 Згідно вказаного договору він ОСОБА_1, як позичальник зобов»язався надати позикодавцеві грошові кошти за автомобіль «OPEL ASTRA», 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 в сумі 68000,00 грн. про що ним було написано розписка, в якій зазначалося про те, що кошти він повинен сплатити до 01.06.2015 року.

Вказаний автомобіль було придбано під час зареєстрованого шлюбу за спільні сумісні кошти з відповідачем і він є спільним майном подружжя. Просить поділити спільне майно подружжя з урахуванням боргової розписки.

Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, припинено за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - автомобіля «OPEL ASTRA», легковий седан, 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини спільного сумісного майна - автомобіля «OPEL ASTRA», легковий седан, 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 в сумі 65540,40 грн., судовий збір в сумі 1295,40 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 2304 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.06.2017 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2017 року залишено без змін.

Постановою головного державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 19.06.2018 року № 54391238 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/2287/15-ц виданого 06.03.2017 року Фастівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію спільного сумісного майна - автомобіля «OPEL ASTRA», легковий седан, 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 в сумі 65540,40 грн. витрати на судовий збір та експертизу в загальній сумі 3599,40 грн. закінчено у зв'язку із сплатою боржником боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Зі змісту вказаного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області вбачається, що судом було встановлено обсяг спільного майна для його поділу на дату розірвання шлюбу та визначено, що оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що автомобіль OPEL ASTRA був придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні сумісні кошти, оскільки протилежне не доведено належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим на підставі ст. 60 СК України на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України).

Згідно вказаного рішення припинено за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - автомобіля «OPEL ASTRA», легковий седан, 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини спільного сумісного майна вказаного автомобіля в сумі 65540,40 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду вказаної справи, виходячі з тексту рішення вбачається, що ОСОБА_1, було подано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя (автомобіля), придбаного за укладеним договором позики одним із подружжя в інтересах сім»ї з врахуванням боргу за цим договором, без реального поділу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2017 року в її прийняті було відмовлено.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 послався на Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 54000 грн. та судові витрати.

Зі змісту вказаного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2015 року, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу вбачається, що 04.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого останній зобов'язався надати грошові кошти за автомобіль в сумі 68000 грн. Умови договору виконані частково, а саме ОСОБА_1 повернуто 14000 грн., у зв'язку з чим стягнуто грошові кошти в сумі 54000 грн. на виконання зобов'язань за зазначеним договором позики.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст.61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як роз"яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду україни від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст.65 СК України).

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем, на обґрунтування своїх позовних вимог, не було надано суду розписки на яку він посилається в своєму позові, як і не було її надано на вимогу суду (Ухвала про забезпечення доказів від 21.01.2019 року).

Зі змісту рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2015 року, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, на яке посилається позивач в своєму позові, вбачається, що 04.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого останній зобов'язався надати грошові кошти за автомобіль в сумі 68000 грн. Умови договору виконані частково, а саме ОСОБА_1 повернуто 14000 грн., у зв'язку з чим стягнуто грошові кошти в сумі 54000 грн. на виконання зобов'язань за зазначеним договором позики.

З огляду на вказані обставини позивачем не надано належних доказів про те, що кошти, які були взяті ОСОБА_1 у ОСОБА_4 в борг створюють солідарний обов'язок для подружжя (ОСОБА_1 та ОСОБА_2.). Той факт, що розписка написана ним і кошти отримані за час шлюбу з ОСОБА_2, не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї, кошти було використано в інтересах сім'ї, що остання давала згоду на укладення такого договору і знала про нього. Зазначені юридично важливі обставини позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком в силу ст..12, 81 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 15,16,328,355 ЦК України, ст. 59,60,61,63,65,68-70,1046 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер - НОМЕР_1, зареєстр.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідент.номер - НОМЕР_2, прож.: АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей