ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/667/19 Справа № 208/6736/17 Головуючий у першій інстанції: Похваліта С.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 1969 року рішенням №297 виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради депутатів трудящихся ОСОБА_3 у кварталі включеному вулицями Москворецька, Сировця та Медична у м. Дніпродзержинську (Кам'янське) Дніпропетровської області дозволено будівництво гаражу для автомобіля. В 1969 році відповідно до плану гаражу нею було збудовано гараж за адресою по вул. Сировця без номера у м. Кам'янське Дніпропетровської області. 13 квітня 1981 року Головним бюро технічної інвентаризації було складено оціночний акт на будівлю Літера А-1 по вул. Сировця, гараж без номера, яким володіє ОСОБА_3, що є правовстановлюючими документами. Позивач правомірно набула право власності на гараж, оскільки побудувала його за свої власні кошти та за рахунок власних сил на земельній ділянці, що була виділена. На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради 30 жовтня 2013 року нею отримано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою по АДРЕСА_1, площею 0,0030 га. для будівництва гаражів. 24 грудня 2014 року рішенням №314 виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради земельній ділянці площею 0,0030 га. надано адресу АДРЕСА_1. 16 лютого 2016 року позивачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. У листопаді 2017 року вона звернулась до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на зазначений гараж, але 09.11.2017 року отримала рішення про відмову у державній реєстрації права власності через відсутність в поданих нею документах, - документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Тому позивач просила визнати за нею право власності на гараж, загальною площею 22,7 кв.м., що розташований за по АДРЕСА_2, що дасть підставу для реєстрації права власності в органах державної реєстрації.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 квітня 1969 року рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради депутатів трудящих №297 ОСОБА_3 у кварталі включеному вулицями Москворецька, Сировця та Медична дозволено будівництво гаражу для автомобіля згідно планування управління головного архітектора міста (а.с. 8).

У 1969 році було збудовано гараж за адресою по вул. Сировця №б/н у м. Кам'янське Дніпропетровської області, що підтверджується, зокрема, копією оціночного акту на аркуші справи 12.

Також встановлено, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 жовтня 2013 року №917-42/VI позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі за адресою по АДРЕСА_1, площею 0,0030 га. для будівництва гаражів (а.с.13).

Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2014 року №314 земельній ділянці площею 0,0030 га. надано адресу - АДРЕСА_1 (а.с.14).

16 лютого 2016 року позивачем ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради 25 грудня 2015 року №14-03/VII «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди», що підтверджується, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №53816789 від 23.02.2016 року (а.с.16, 17, 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що у листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на зазначений гараж.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради Дніпропетровської області №38027816 від 09 листопада 2017 року відмовлено у державній реєстрації прав власності на гараж за ОСОБА_3, розташований по АДРЕСА_2, у зв'язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (а.с. 23).

За змістом ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 375 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.ч. 1, 2 статті).

Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач не зверталась до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - гаража по АДРЕСА_2, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не було здійснено всіх необхідних дій, передбачених, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. №750) щодо введення вказаного об'єкту нерухомості в експлуатацію.

Посилання апелянта на те, що позивачу належить земельна ділянка по проспекту Шевченка Тараса (Сировця), 15Б у м. Кам'янське Дніпропетровської області, не може бути підставою для задоволення даного позову, адже законодавцем встановлено спеціальну процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію, за участі відповідних компетентних контролюючих органів держави.

Крім того, у представленому позивачем Звіті про проведення технічного обстеження від 01.03.2018 року зазначено, що за результатами проведеного технічного обстеження об»єкта, стан якого оцінюється як непридатний до нормальної експлуатації або аварійний, замовнику слід виконати роботи згідно з рекомендаціями:

-виконати ремонт вимощення по периметру; щілини між вимощенням та стіною слід розчистити та закрити гарячим бітумом чи асфальтом;

-для поновлення несучої здатності існуючої кладки виконати шляхом ін»єктування тріщин цементно-піщаним розчином;

-виконати ремонт покрівлі із збільшенням звису покрівлі та влаштуванням зовнішнього організованого водовідведення з покрівлі;

-виконати ремонт поверхні цегляної кладки стін;

-капітальний ремонт покрівлі;

-замінити непридатні азбестові листи;

-виконати ремонт віконних укосів;

-виконати ремонт підлоги;

-привести в робочий стан вентиляцію та інше (а.с. 41 - 55).

Ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції не представлено доказів виконання визначених у звіті рекомендацій щодо ремонту вказаного вище гаражу, що також свідчить про недоведеність тверджень позивача про можливість безпечної експлуатації спірного об»єкту.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді