Постанова

Іменем України

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 310/6030/13-ц

провадження № 61-17017св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави,

відповідачі: Бердянська міська рада Запорізької області, ОСОБА_1 , Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, про визнання незаконним та скасування пункту 5.5 рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

Позов обгрунтовано тим, що прокурорською перевіркою встановлено, що пунктом 5.5 рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0779 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК № 822161 на право власності на зазначену земельну ділянку.

Пункт 5.5 рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32 є таким, що не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Спірна земельна ділянка розташована на території бердянської коси, передана у власність з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: за відсутності затвердженої містобудівної документації м. Бердянська та без проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації, тому Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави просив суд визнати незаконним та скасувати підпункт 5.5 пункту 5 рішення сімдесят сьомої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п`ятого скликання від 24 грудня 2009 року № 32 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», визнати недійсним державний акт серії ЯК № 822161 на право власності на земельну ділянку площею 0,0579 га, виданий на ім`я ОСОБА_1 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 , зобов`язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на землю серії ЯК № 822161, виданий на ім`я ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, територіальній громаді в особі Бердянської міської ради.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано підпункт 5.5 пункту 5 рішення сімдесят сьомої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п`ятого скликання від 24 грудня 2009 року № 32 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Визнано недійсним державний акт серії ЯК № 822161 на право власності на земельну ділянку площею 0,0579 га, виданий на ім`я ОСОБА_1 для ведення індивідуального дачного будівництва у АДРЕСА_1 . Зобов`язано Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯК № 822161, виданий на ім`я ОСОБА_1

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 0,0579 га, розташовану у АДРЕСА_1 за належністю територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що відповідно до інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15 травня 2013 року з посиланням на Генеральний план м. Бердянську, затвердженого рішенням Бердянської міської ради від 25 червня 2009 року № 8, спірна земельна ділянка розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку (а. с. 14-15). Крім того, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки за наслідками перевірки Головного управління Держкомзему в Запорізькій області та розпорядження голови облдержадміністрації № 101 від року відкликані: 01 червня 2010 року Управлінням Держкомзему у м. Бердянську та управлінням архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Бердянської міської ради (а. с. 57-71).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судове рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд використав подані позивачем докази на його користь без урахування інтересів відповідача, що є наслідком скасування заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2013 року.

З огляду на положення статті 88 ВК України, статті 60 ЗК України, пункту 42 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затвердження містобудівної документації належить до виключної компетенції місцевих рад, тому не зважаючи на прописані вимоги до ширини ПЗС, законом надано місцевим радам повноваження регулювати їхню ширину на власний розсуд.

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року у справі № 310/9101/13 ідентичну апеляційну скаргу задоволено частково, а в позові про зобов`язання Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку скасовано, а в позові відмовлено.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підпунктом 5.5 пункту 5 рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0779 га у АДРЕСА_2 ), для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації (а. с. 5).

Розпорядженням міського голови від 04 березня 2010 року № 130-р «Про присвоєння поштової адреси» вказаній земельній ділянці присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 (а. с. 13).

26 квітня 2010 року проведено державну реєстрацію за реєстраційним номером 24 державного акту на право власності серії ЯК № 822161 на земельну ділянку площею 0,0579 га, для індивідуального дачного будівництва, виданого на підставі вказаного вище рішення на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 6).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У вказаній справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0779 га у АДРЕСА_2 ), для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації (а. с. 5).

26 квітня 2010 року проведено державну реєстрацію за реєстраційним номером 24 державного акта на право власності серії ЯК № 822161 на земельну ділянку площею 0,0579 га, для індивідуального дачного будівництва, виданого на підставі вказаного вище рішення на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 6).

Відповідно до інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15 травня 2013 року з посиланням на Генеральний план м. Бердянську, затвердженого рішенням Бердянської міської ради від 25 червня 2009 року № 8, спірна земельна ділянка розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку (а. с. 14-15), а позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки за наслідками перевірки Головного управління Держкомзему в Запорізькій області та розпорядження голови облдержадміністрації № 101 від року відкликані: 01 червня 2010 року управлінням Держкомзему у м. Бердянську та Управлінням архітектури та земельних відносин виконкому Бердянської міської ради (а. с. 57-71).

Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до статті 84 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно зі статями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсним рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно зі статтею 4 ВК України, пунктом «б» частини першої статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Відповідно до статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх відсутності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Крім того відповідно до частини четвертої статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахування конкретної ситуації.

Згідно з пунктом «г» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 59 ЗК України лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органам виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Спірна земельна ділянка розташована на території оздоровчих установ та установ відпочинку, а обов`язкову державну експертизу землевпорядної документації не проведено.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що під час прийняття підпункту 5.5 пункту 5 рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 32, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0779 га у АДРЕСА_2 ), для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації, Бердянською міською радою порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу, тому, зазначений пункт рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку, що виданий на підставі вказаного рішення, має бути визнаний недійсним.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути. Особа зобов`язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м. Бердянська Запорізької області.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (стаття 83 ЗК України).

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що спірна земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді м. Бердянська.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності.

Відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння територіальної громади м. Бердянська з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Такий правовий висновок сформовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 15 травня 2018 року № 372/2180/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко