Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 173/1204/16-ц

провадження № 61-23097св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року в складі судді Петрюк Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 21 вересня 2010 року підписав заяву б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватись, як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження з питань банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку або інший Інтернетресурс, зазначений банком.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, який діяв на підставі ліцензії Національного банку України від 29 липня 2009 року № 22, а наразі на підставі ліцензії Національного банку України від 05 жовтня 2011 року № 22, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.

Тобто, Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, клієнт має доступ до всіх без виключення послуг банку.

При укладанні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджено, що він повністю поінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало у повному обсязі й надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 01 червня 2016 року має заборгованість у розмірі 19 249,40 грн, яка складається з наступного: 7 880,67 грн - заборгованість за кредитом, 2 584,06 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 6 734,01 грн - заборгованість за пенею за користування кредитом, 1 050,00 грн - штрафи, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 892,83 грн - штраф (процентна складова).

З цієї суми 392,17 грн внесено відповідачем на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем в достатньому обсязі доведено про викрадення грошових коштів в сумі 7 500,00 грн з його кредитної картки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи.

У травні 2017 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 21 вересня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачу наданий кредит на споживчі потреби в розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою становить між ним та банком договір, що підтверджено підписом в заяві.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку MasterCard Mass із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 8 000,00 грн, яку (картку) відповідач отримав та користувався кредитними коштами в своїх цілях.

З виписки карткового рахунку відповідача відомо, що користуючись кредитною карткою він знімав невеликі суми для своїх потреб та протягом встановленого строку погашав їх. Згідно з цією випискою відповідач протягом 2014 року та до травня 2015 року знімав незначні суми (найбільша з них 700,00 грн) та ці суми своєчасно повертав, про що свідчить нульова заборгованість за кредитом.

Проте 21 травня 2015 року здійснена операція на суму 7 500,00 грн за допомогою електронної платіжної системи Portmone, з кредитної картки відповідача ця грошова сума перерахована на поповнення рахунку за користування мобільним зв'язком.

З матеріалів справи відомо, що 02 липня 2016 року відповідач звертався до відділення банку та до органу досудового розслідування з заявами, а саме: просив позивача надати працівникам внутрішніх справ доступ до його банківських даних в зв'язку з вчиненням крадіжки з його банківської картки та органу досудового розслідування з проханням встановити та притягнути до відповідальності винну особу.

З пояснень відповідача відомо, що він дізнався про зняття грошових коштів з його рахунку лише тоді, коли вніс черговий платіж на свою кредитну картку на повернення суми, яку отримував раніше. З розрахунку заборгованості відомо, що цей платіж здійснено в червні 2015 року в сумі 392,17 грн.

Відповідач неодноразово письмово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив надати йому документи та інформацію щодо руху коштів на його кредитній картці з метою прискорення здійснення досудового розслідування з приводу викрадення грошових коштів з його рахунку, що підтверджено копіями наданих ним заяв з зазначенням вхідного номеру та дати. На свої звернення відповідач отримував відповіді про неможливість надати документи й те, що саме він несе відповідальність за всі операції щодо авторизації його карткового рахунку до подання заяви про блокування коштів на рахунку.

Звернення відповідача з заявою до правоохоронних органів з питання викрадення коштів з його кредитної картки підтверджено матеріалами справи: скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», чинного на час укладення між сторонами договору та видачі платіжних карток, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом пунктів 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла на момент списання спірних коштів і згідно з якою втратила чинність постанова правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк, як емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з умовами договору клієнт зобов'язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, коди CVV2, коди CVС2, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України.

Доказів, які б указували, що кошти були зняті самим відповідачем матеріали справи не містять та не були надані позивачем, як при розгляді справи у суді першої інстанції, так і при зверненні до суду з апеляційною скаргою. Також відсутні докази про те, що відповідач втрачав свою кредитну картку, надавав її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код. Ці обставини відповідач заперечує.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, оскільки невиконання умов кредитного договору щодо неповернення кредитних коштів відбулося не з вини ОСОБА_3

Дослідивши надані сторонами докази та встановивши вказані обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачем в достатньому обсязі доведено про викрадення грошових коштів в сумі 7 500,00 грн з його кредитної картки, за цим фактом порушено кримінальне провадження, яке на цей час перебуває на досудовому розгляді.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.В. Пророк

С.П. Штелик