Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 610/2970/15-ц

провадження № 61-33828св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року у складі судді Усенко С. І. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П, Овсяннікової А. І., Довгаль А. П.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» вказував, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 36 000 дол. США строком по 21 квітня 2038 року включно. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки. 25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги в тому числі і за кредитним договором від 21 квітня 2008 року. Зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, станом на 28 липня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором склала 829 448,99 грн.

В зв`язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 829 448,99 грн, а також судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 829 448,99 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, тому, з урахуванням статті 543 ЦК України, сума заборгованості за договором підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 610/2970/15-ц і витребувано її з Балаклійського районного суду Харківської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

10 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач не підтвердив набуття прав вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2008 року, не доведено факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів, не доведено розрахунку суми боргу. Вказує, що оскаржувані рішення суду не відповідають чинному законодавству.

Заперечення на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що відповідно до договору від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за кредитним договором № 2008/0408/45-025 від 21 квітня 2008 року належить ПАТ «Дельта Банк» (т. 1 а. с. 28 - 30).

21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено договір № 2008/0408/45-025 за умовами якого останній було надано кредит в розмірі 36 000 дол. США на строк по 21 квітня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (т. 1 а. с. 5 - 13).

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025 станом на 28 липня 2015 року складає 829 448,99 грн, яка складається з: 760 888,48 грн заборгованості за кредитом; 68 560,51 грн заборгованості за відсотками (т. 1 а. с. 23).

Відповідно до виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», актом приймання-передачі прав вимоги до цього договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги в тому числі і за кредитним договором від 21 квітня 2008 року (т. 1 а. с. 28 - 30).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої та ухвала апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пунктом 1.3 кредитного договору від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025 передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому пунктом 6.1, пунктом 8.4 цього договору.

Відповідно до пункту 3.1.1 кредитного договору від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025, позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту та сплати процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 367,53 дол. США у чітко встановлений договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну, вказаного в абзаці першому цього підпункту пункту 3.1, позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно пункту 8.1 кредитного договору кредитного договору від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025 за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його прострочену частину при розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається 360.

Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025, свої зобов`язання банк виконав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, третьою особою ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином виконані не були, у зв`язку з чим станом на 28 липня 2015 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 829 448,99 грн, з них: тіло кредиту - 760 888,48 грн, відсотки 68 560,51 грн.

Як вбачається з реєстру рекомендованих поштових відправлень від 28 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_2 направлялася вимога про дострокове повернення кредиту (т. 1 а. с. 25 - 27).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 2008/0408/45-025, між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 21 квітня 2008 року було укладено договір поруки № 2008/0408/45-025-Р-1 (т. 1 а. с. 14 - 15).

Відповідно до пункту 1 цього договору поруки поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язання щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором № 2008/0408/45-025 від 21 квітня 2008 року у сумі 36 000 дол. США строком до 21 квітня 2038 року з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання.

Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Згідно п. 3 вказаного договору відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов`язанням.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з реєстру рекомендованих поштових відправлень від 28 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове повернення кредиту (т. 1 а. с. 24 - 27).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якій одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Зобов`язання, відповідно до частини першої статті 524 ЦК України, має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Враховуючи вищенаведене Верховний Суд погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанції про доведеність та обґрунтованість позовних вимог.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (т. 1 а. с. 23), на спростування якого відповідач не надав контррозрахунку або будь-яких інших належних доказів.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська