Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1154/11

провадження № 61-28679св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж-Квазар»,

відповідач - ОСОБА_3,

особа, яка подала касаційну скаргу, - публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона, у складі судді Палькової В. М., від 07 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Бугрика В. В., Лісової Г. Є., від 09 липня 2013 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж-Квазар» (далі - ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» мотивована тим, що відповідно до протоколу № 1 від 21 червня 2004 року під час торгів на цільовому аукціоні нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було придбане ОСОБА_4 за 51 678, 00 грн, що було оформлено договором купівлі-продажу № 138 на приватній фірмі «Всеукраїнська біржа нерухомості» (далі - ПФ «Всеукраїнська біржа нерухомості») від 30 червня 2004 року між приватною фірмою «Електробудмонтаж-Квазар» (далі - ПФ «Електробудмонтаж-Квазар»), розпорядником майна якої виступала Державна податкова інспекція у м. Херсоні (далі - ДПІ у м. Херсоні). Про проведення торгів та продаж майна ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» не було відомо, тому ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» не передавало нежитлове приміщення за актом прийому-передачі ОСОБА_4 У подальшому ОСОБА_4 звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом до ПФ «Електробудмонтаж-Квазар» про визнання права власності на нежитлове приміщення, площею 83, 60 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цим нежитловим приміщенням. Під час розгляду цієї справи ОСОБА_5 (засновник ПФ «Електробудмонтаж-Квазар») подав зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року, а у подальшому ОСОБА_5 доповнив вимоги зустрічного позову та просив також визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, який було укладено 30 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що у період судових спорів ОСОБА_4, реалізував спірне приміщення. 24 листопада 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, в якій відмовився від частини позовних вимог, а саме визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень, який було укладено 30 вересня 2008 року, залишивши лише позовні вимоги у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2010 року (справа № 2-2325/09) ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_5 та ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» задоволено. Визнано договір купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року на нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, - недійсним. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2010 року мотивувальну частину рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2010 року у частині посилання на статтю 92, частину другу статті 203, статті 209, 216, 220, 657, 1191 ЦК України змінено та вказано, що позовні вимоги задоволено на підставі частини першої статті 203, статті 215 ЦК України та статті 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Зазначеним судовими рішенням встановлені обставини стосовно того, що нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, вибуло з володіння власника ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» не з його волі, а іншим шляхом - шляхом незаконного відчуження за договором купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року на ПФ «Всеукраїнська біржа нерухомості». ОСОБА_4 не набув права власності на нежитлове приміщення, окрім цього існувала судова заборона ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії по відчуженню спірних нежитлових приміщень і ця заборона була дійсна на дату укладання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30 вересня 2008 року. Сторонами у справі № 2-2325/09 були ОСОБА_4, ТОВ «Електробудмотнаж-Квазар», ОСОБА_5, ПФ «Всеукраїнська біржа нерухомості», ОСОБА_3 та відкрите акціонерне товариство «БМ Банк». Станом на день подання цього позову оригінал договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року, згідно якого Фонд комунального майна м. Херсона продав ПФ «Електробудмонтаж-Квазар» нежитлове приміщення площею 84, 4 кв. м, за адресою АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, з відміткою про його реєстрацію у Херсонському бюро технічної інвентаризації 27 травня 2002 року у книзі № 4 за реєстром № 1394, знаходиться у позивача. Даний договір купівлі-продажу недійсним не визнавався та є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на спірне нежитлове приміщення за ПФ «Електробудмонтаж-Квазар», правонаступником якого є позивач.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» просило суд витребувати з чужого незаконного володіння нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, передати його позивачу та визнати право власності на вказане нежитлове приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар». Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежиле приміщення площею 83, 60 кв. м по АДРЕСА_1. Визнано за ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» право власності на нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, як належний власник спірного нежилого приміщення, має право звертатися до суду про витребування свого майна у набувача ОСОБА_3, оскільки встановлено, що спірне приміщення вибуло з володіння власника поза його волею, крім цього ОСОБА_3 придбав спірне приміщення у особи, яка не мала права на його відчуження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення позовної вимоги про визнання за ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» права власності на нежитлове приміщення площею 83, 60 кв. м по АДРЕСА_1 та ухвалено у цій частині нове рішення, яким ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, однак вимога позивача про визнання за ним права власності на спірне приміщення заявлена зайво та задоволенню не підлягає, оскільки позивач є власником спірного приміщення на підставі чинного договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У листопаді 2017 року публічним акціонерним товариством «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк», банк) подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Місцевим судом не враховано, що спірне нежитлове приміщення було передано ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «БМ Банк», однак банк не було залучено у якості третьої особи, у зв'язку з чим було порушено права банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року поновлено ПАТ «БМ Банк» строк на касаційне оскарженнязаочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ПАТ «БМ Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року власником спірного нежилого приміщення по АДРЕСА_1 є ПФ «Елетробудмонтаж-Квазар» (а.с. 11-14).

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 08 лютого 2010 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2010 року (справа № 2-2325/09), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна податкова інспекція м. Херсона, про визнання права власності на нежиле приміщення площею 83, 60 кв. м по АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ним відмовлено, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5, ТОВ «Електробудмонтаж-Квазар» до ОСОБА_4, ПФ «Всеукраїнська біржа нерухомості», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ВАТ «БМ Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року на нежиле приміщення площею 83,60 кв. м по АДРЕСА_1, укладеного на Всеукраїнській біржі нерухомості між ОСОБА_4 та Державною податковою інспекцією м. Херсона задоволено, визнано недійсним вищезазначений договір (а.с. 15-24).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно вимог частини другої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було викрадене у власника, або якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі, та згідно частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було безвідплатно набуте набувачем у особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Звертаючись із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року, ПАТ «БМ Банк» вказувало на те, що вказаними судовими рішеннями було порушено права банку, як іпотекодержателя, оскільки заявника не було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Статтею 129 Конституції України закріплено такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містить судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Підставою участі третіх осіб у справі є їх юридична заінтересованість, яка ґрунтується на матеріально-правових відносинах з однією із сторін справи або обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі зокрема: якщо за наслідками вирішення справи можуть змінитися та/або припинитися або виникнуть (між стороною по справі і третьою особою) нові правовідносини (права і обов'язки).

Рішення є таким, що прийнято про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення наведено висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, незалучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи, що питання про права чи обов'язки ПАТ «БМ Банк» рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року та рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року безпосередньо не порушувались, приймаючи до уваги, що заявник був залучений до участі у справі № 2-2325/09, за результатами розгляду якої визнано недійсним договір купівлі-продажу № 138 від 30 червня 2004 року на нежиле приміщення площею 83,60 кв. м по вулиці К. Маркса, 11 у м. Херсоні, вважати суттєвими доводи заявника про незаконність судових рішень, оскаржених за спливом значного періоду часу після їх ухвалення, лише у зв'язку із незалученням банку до участі у справі, без обґрунтування таких доводів, підстав немає.

Судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «БМ Банк» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2011 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк