РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 560/322/19

Провадження № 22-ц/4815/1097/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Сидоренко З.С.

Рішення ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 06 червня 2019 року

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 23987,60 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення мотивоване тим, що звільнення позивача ОСОБА_1 визнано законним, тому ст. 236 КЗпП України не може бути застосована у даному випадку, так як остання застосовується лише щодо незаконно звільненого працівника.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця виникає обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Зазначає, що 14 листопада 2018 року, вступна та резолютивна частина рішення Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року була надана Висоцькій сільській раді. Однак, безпричинно, замість негайного виконання вказаного рішення суду в частині поновлення його на роботі, де-юро поновлення його на роботі, відповідно до рішення виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 11 січня 2019 року №5 було здійснено 14 січня 2019 року, де-факто 15 січня 2019 року.

Вказує, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те, що фактично останнім днем роботи ОСОБА_1 було 23 червня 2017 року, а тому, з урахуванням постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року, цей же день є днем його звільнення, оскільки як видно із резолютивної частини постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року, на яку суд першої інстанції посилається, як підставу відмови в задоволенні позову, постанова Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року втрачає законну силу та в подальшому виконанню не підлягає з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції. Тобто, постанова Рівненського апеляційного суду, в тому числі і в частині поновлення його на посаді директора Вербівського навчально-виховного комплексі "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, з 23 червня 2017 року з допущенням до негайного виконання, підлягала до негайного виконання і він мав працювати після поновлення на роботі, як мінімум до 27 березня 2019 року.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Висоцька сільська рада Дубровицького району Рівненської області вважає, що наведені апелянтом доводи є необґрунтованими та не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції в своєму рішенні.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що рішенням суду касаційної інстанції скасовано рішення Рівненського апеляційного суду від 13.11.2018р., втратило свою силу рішення виконавчого комітету сільської ради про його поновлення на роботі, оскільки працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, тобто з 23.06.2017р.

При цьому посилання ОСОБА_2 на ст. 236 КЗпП України як на підставу для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі є безпідставним. Оскільки як вбачається з норм даної статті виплата працівнику середнього заробітку проводиться у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. ОСОБА_3 не є незаконно звільненим працівником, оскільки рішенням Верховного Суду від 27 березня 2019 року його звільнення визнано законним.

За наведеного, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району №30 від 23 червня 2017 року розірвано контракт з ОСОБА_1 директором Вербівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області" від 01 червня 2016 року та звільнено його з 23 червня 2017 року за вчинення особою, яка виконує виховні функції аморального поступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України).

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач ОСОБА_1 13 липня 2017 року звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом про визнання незаконним наказів про накладення дисциплінарних стягнень, наказу про звільнення, поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області про визнання незаконним наказів про накладення дисциплінарних стягнень, наказу про звільнення, поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Ухвалене рішення суду від 06 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку і за результатом розгляду апеляційної скарги останнього, Рівненським апеляційним судом 13 листопада 2018 року прийнято постанову якою рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року скасовано.

Згідно з вказаної постанови суду апеляційної інстанції, позов ОСОБА_1 задоволено частково. При цьому, визнано незаконними і скасовані розпорядження Висоцького сільського голови Дубровицького району Рівненської області №62 від 22 травня 2017 року та №66 від 30 травня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "; визнано незаконним і скасовано рішення Виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №30 від 23 червня 2017 року "Про розірвання контракту та звільнення директора Вербівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Вербівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області починаючи з 23 червня 2017 року; стягнуто з Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 196044,07 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 4464 грн. допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, 10000 грн. моральної шкоди.

11 грудня 2018 року ухвалою Рівненського апеляційного суду за заявою Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області виправлено допущені в резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року описки.

Відповідач Висоцька сільська рада Дубровицького району Рівненської області, користуючись своїм правом на касаційне оскарження судового рішення, подала касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року з одночасним поданням клопотання про зупинення виконання рішення суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та відмовлено в зупиненні виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а в іншій частині вказану постанову зупинено до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

На виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року та з врахуванням ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2018 року, ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць, що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою Висоцької сільської ради Дубровицького району №02-22/138 від 31.01.2019 року та випискою по банківській картці ОСОБА_1 про надходження вказаних коштів (а.с.13, 32).

Щодо виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , розпорядженням сільського голови №144 від 29 грудня 2018 року скликано засідання виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району на 08 січня 2019 року. Як вбачається з витягу з протоколу №1 засідання виконавчого комітету від 08 січня 2019 року, в ході вказаного засідання голосуванням членів виконкому вирішено перенести розгляд такого питання на наступне засідання виконавчого комітету 11 січня 2019 року (а.с.7-8).

Рішенням виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району №5 від 11 січня 2019 року (з урахуванням рішення виконавчого комітету №10 від 15 січня 2019 року) (а.с.9, 12), скасовано рішення виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 23 червня 2017 року №30 та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КЗ Вербівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" з 24 червня 2017 року з виплатою ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Вказане рішення виконавчого комітету Висоцької сільської ради Дубровицького району містить посилання на те, що воно набирає чинності з 14 січня 2019 року.

Згідно з копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 (а.с.30-31) остання містить запис під №8 від 14 січня 2019 року про поновлення на посаді директора КЗ "Вербівський навчально-виховний комплекс "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад".

Однак, постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року постанову Рівненського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано та залишено в силі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року.

У відповідності до ст. 236 КЗпП України, виплата працівнику середнього заробітку проводиться у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Оскільки постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося із дотриманням вимог закону у зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення на роботі ОСОБА_1 , то відповідно відсутні підстави для виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання скасованого рішення апеляційної інстанції про його поновлення на роботі.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 визнано законним, тому, вказана вище ст. 236 КЗпП України не може бути застосована у даному випадку, так як остання застосовується лише щодо незаконно звільненого працівника.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано вимог законодавства, які передбачають обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця виникає обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, оскільки дані обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції та їм була надана належна оцінка.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що постанова Рівненського апеляційного суду, в тому числі і в частині поновлення його на посаді директора Вербівського навчально-виховного комплексі "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, з 23 червня 2017 року з допущенням до негайного виконання, підлягала до негайного виконання і він мав працювати після поновлення на роботі, як мінімум до 27 березня 2019 року.

Оскільки, у зв`язку з тим, що судовим рішення касаційної інстанції скасовано постанову Рівненського апеляційного суду від 13.11.2018р., втратило свою силу рішення виконавчого комітету сільської ради про його поновлення на роботі, оскільки працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, тобто з 23.06.2017р.

Крім того, Верховний Суд залишив в силі рішення суду першої інстанції як помилково скасоване. Таким чином, доводи апеляційної скарги із посилання на вказану норму є безпідставними, необґрунтованими і такими що не можуть бути задоволені судом, оскільки це призведе до судового преценденту, коли особа - суб`єкт владних повноважень яка довела правильність своїх рішень щодо звільнення відповідача змушена буде відповідати фінансово за прийняття правильного рішення та призведе до порушення основних завдань цивільного судочинства: про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та недотримання Статті 6 § 1 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, яка гарантує виконання остаточних, обов`язкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), §21)

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич