Справа № 211/3685/18
Провадження № 2/211/232/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сарат Н.О.,
при секретарі Зоріній С.М.,
у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної в місті ради та Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 23.01.2009 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2011 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З самого народження вихованням та забезпеченням їхнього спільного з відповідачем сина займається тільки вона, оскільки відповідач відмовляється від спілкування з сином та забезпечення його моральних та матеріальних потреб. Згодом вона вдруге вийшла заміж за громадянина ОСОБА_4, неодноразово здійснювала спроби вивезти їх спільного з відповідачем сина за кордон, з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів, а потім відмовляв. З метою навчання дитини в Данії вона змушена звернутись до Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_5 та отримати рішення про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька в супроводі матері до Швейцарії на період до 07 липня 2018 року. Вказане рішення ( цивільна справа 211/1295/17) було постановлене 01.08.2017 року. Зараз сина переведено до 2-Б класу тієї ж самої початкової школи міста Унтерегері, Швейцарі. Період навчання згідно вказаної довідки триватиме до 31 липня 2019 року. Зараз у звязку з необхідністю продовжити навчання дитини, вона змушена була отримати друге рішення про надання дозволу на 2018-2019 роки відповідно.
Необхідність отримувати рішення суду на кожний навчальний рік призводить до чисельних незручностей, додаткових фінансових витрат, придбанні квитків за завищеними цінами, зміни планів. Також, у звязку з процесуальними строками необхідність отримувати рішення безпосередньо перед кожним навчальним роком може навіть зірвати початок занять в школі. В разі визначення місця проживання дитини за місцем її проживання або перебування зареєстрованим у встановленому законом порядку, вона буде позбавлена вказаних чисельних незручностей.
Просить суд визначити місце проживання сина разом з нею.
Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання сторони не зявилися, представник позивача ОСОБА_6 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, та у відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України, відзиву не надав.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради ОСОБА_7 до суду надала заяву про розгляд справи без їх участі, долучити до матеріалів акт обстеження та винести рішення на розсуд суду.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної у місті ради ОСОБА_8 до суду надала заяву про розгляд справи без їх участі, та винести рішення на розсуд суду.
В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2009 року, який розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2011 року ( а.с. 8 копія рішення).
Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 271358 виданого 03 лютого 2010 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_5 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9).
16 грудня 2016 року позивач одружилася з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_9 та змінила прізвище на «Айлерсен», що підтверджується перекладом витягу з реєстру цивільного стану громадян (а.с. 13-14).
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2017 року надано дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України на період до 07 липня 2018 року в країну слідування - Швейцарію, в супроводі матері ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_2, з перебуванням неповнолітньої дитини без згоди батька в Швейцарії в супроводі матері ОСОБА_1, а також надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення без згоди батька відповідних проїзних документів на дитину для перетину кордону ( а.с. 17-18 копія заочного рішення).
Позивачем також надано переклад підтвердження навчання у Датській державній школі в м. Орхус ( а.с. 11).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2018 року надано дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України на період до 31 липня 2019 року в країну слідування - Швейцарію, в супроводі матері ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_2, з перебуванням неповнолітньої дитини без згоди батька в Швейцарії в супроводі матері ОСОБА_1, а також надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення без згоди батька відповідних проїзних документів на дитину для перетину кордону ( а.с. 23-24 копія рішення).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Одночасно, при вирішенні спору, суд не враховує принцип, висловлений у п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, яким передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю, виходячи з наступного.
У своїй постанові від 17.10.2018 за результатами розгляду цивільної справи №402/428/16-ц, ОСОБА_10 Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов'язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.
Зокрема ОСОБА_10 Палатою Верховного Суду встановлено, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
А тому, встановлено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У зв'язку з викладеним, і виходячи першочергово з інтересів дитини, враховуючи що відповідач відзиву на позовну заяву не надав, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 704,80 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 157, 161 СК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: ОСОБА_11