ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м. Черкаси

справа № 693/53/19 провадження № 22-ц/821/257/19 категорія 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: 9 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року (ухвалене в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Шимчика Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до 9 Державного пожежного рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про стягнення середнього заробітку.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 9 Державного пожежного рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 25 квітня 2018 року прийнятий на посаду пожежного-рятувальника 62 державної пожежно-рятувальної частини 9 пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області.

Відповідно до довідки № 7710 від 30 грудня 2018 року, ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом в Збройні сили України з 29 травня 2018 року.

Зазначає, що повернувшись на новорічні свята з місця дислокації 30 грудня 2018 року він виявив, що відповідач не виплачував йому середньомісячний заробіток, жодні кошти ні на поштове відділення до запитання, ні за видатковим ордером йому не надходили.

Для захисту своїх прав 30 грудня 2018 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де отримав довідку про військову службу за контрактом в Збройних силах України.

Посилаючись на ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі 58 398,72 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач був призваний на військову службу за контрактом в Збройні сили України з 29 травня 2018 року. Працівникам, призваним на строкову військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних-осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членам їх сімей». Оскільки, ОСОБА_1 проходив службу в органах цивільного захисту, тому він отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату. Грошове забезпечення виплачується тільки особам, які проходять службу в органах цивільного захисту. Позивач 25 травня 2018 року був звільнений зі служби цивільного захисту наказом начальника ГУДСНС України в Київській області, у позовній заяві рішення про дострокове розірвання із ним контракту та вищевказаний наказ не оскаржував та не просив поновити на раніше займаній посаді. Чинне законодавство не передбачає можливості отримання грошового забезпечення (заробітку), не перебуваючи при цьому на службі в органах цивільного захисту.

Так як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку, не оспорюючи питання про незаконність свого звільнення, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 не погоджуючись із вказаним рішенням суду, оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просив рішення районного суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного встановлення та надання оцінки всім обставинам, що мають значення для справи.

Зазначив, що з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України та функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

А відтак, ОСОБА_1 вважає, що відповідно до вимог ст. 119 КЗпП України він має право на збереження виплати йому середнього заробітку під час особливого періоду на строк до його закінчення.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від 9 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, останні вказали, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для зміни чи скасування. Рішення суду є законним, ухваленим на підставі наданих сторонами доказів та відповідає нормам матеріального і процесуального законодавства. зазначають, що оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби в органах та підрозділах ДСНС України 28 травня 2019 року, тому після зазначеної дати грошове забезпечення йому не нараховувалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

23 квітня 2018 року між Державною службою України з надзвичайних ситуацій в особі начальника Головного управління ДСНС України у Київській області та громадянином України ОСОБА_1 відповідно до Кодексу цивільного захисту та Положення про порядок проходження служби цивільного захисту рядового і начальницького складу було укладено контракт № 160/1 про проходження служби цивільного захисту тривалістю на 3 роки на умовах, передбачених в контракті.

Відповідно до витягу із наказу начальника ГУ ДСНС України у Київській області № 114 о/с від 23 квітня 2018 року, ОСОБА_1 з 25 квітня 2018 року прийнятий на службу цивільного захисту та призначений на посаду пожежно-рятувальника 62 державної пожежно-рятувальної частини 9 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в київській області.

Згідно до пп. 9 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу припиняється (розривається) , а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.

Аналогічні норми містяться і самому контракті ОСОБА_1 про проходження служби цивільного захисту, а також зазначено, що чинність контракту припинено 28 травня 2018 року.

ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 29 травня 2018 року, а оскільки контракт був припинений 28 травня 2018 року, тому будь-які виплати як особі, що проходить службу в органах цивільного захисту також припинені.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не. підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Щодо середнього заробітку за час призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Із змісту наведеної норми трудового законодавства встановлено, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.
Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються ЗУ «Про оборону України», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.
За змістом ст. 3 ЗУ «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.ч. 3 та 4 ст. 119 КЗпП України.
У листі Міноборони від 20 жовтня 2016 року № 316/1/906 «Щодо дії особливого періоду» та у постанові Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року у справі № 800/582/14, виходячи із системного аналізу норм ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначено, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Відповідно до примітки до ст. 4 ЗУ «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29 травня 2018 року уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби строком на 3 роки на умовах, передбачених в контракті.
Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 106 Кодексу цивільного захисту України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.
Відповідно до пп. 9 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2013 року № 593, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.
Відповідно до витягу із наказу начальника ГУ ДСНС України у київській області № 150 від 25 травня 2018 року, рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 62 державної пожежно-рятувальної частини 9 державно-пожежного рятувального загону Головного управління ДСНС України в Київській області за його згодою звільнено зі служби (з виключенням з кадрів ДСНС України) у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктами 12, 56, 173, 176 підпунктом «9» Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, 28 травня 2018 року.
Оскільки ОСОБА_1 проходив службу в органах цивільного захисту, тому він отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюється Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні особам рядового начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого наказом МВС України 29 липня 2018 року № 623 та затвердженою в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за № 936/32388.
Пунктом 4 Розділу І вищевказаної Інструкції передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в апараті Державної служби України з надзвичайних ситуацій, її територіальних органах та підрозділах Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, навчальних закладах цивільного захисту, наукових установах та інших підрозділах, в яких особи рядового і начальницького складу проходять службу цивільного захисту.
Підставами для виплати грошового забезпечення є наказ: керівника органу управління (підрозділу) про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру та встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо: керівника навчального закладу про зарахування на навчання із встановленням відповідних окладів, надбавок, доплат тощо; керівника органу управління (підрозділу) про зарахування в розпорядження (п. 8 Розділу І Інструкції).
Отже, з урахуванням вищевикладеного, грошове забезпечення виплачується тільки особам, які проходять службу в органах цивільного захисту.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом начальника ГУ ДСНС України у Київській області № 150 о/с від 25 травня 2018 року звільнений зі служби цивільний захисту.
Суд першої інстанції правильно зазначив в мотивах свого рішення ту обставину, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 не ставив вимогу про незаконність його звільнення і матеріали справи, які подані сторонами до винесення оскаржуваного рішення не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 не погоджується зі своїм звільненням та оспорює його.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що позивач згідний зі своїм звільненням і суд не врахував даної обставини, так як ОСОБА_1 звертався до суду з відповідною заявою.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що рішення суду ухвалено 24 квітня 2019 року (а.с. 41-43), зазначену заяву, про яку вказує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суд першої інстанції отримав лише 13 червня 2019 року (а.с. 47-49), вона не була предметом розгляду районного суду під час розгляду справи, а була лише долучена до матеріалів справи.
Тому, враховуючи вищевикладене, висновок районного суду про те, що чинне законодавство не передбачає можливості отримання грошового забезпечення (заробітку), не перебуваючи при цьому на службі в органах цивільного захисту є правильним, так як стягнення середнього заробітку в даному випадку можливе лише за наявності трудових відносин між позивачем та відповідачем. Позивач же був звільнений з роботи 28 травня 2019 року, а ставить вимогу про стягнення середнього заробітку за період з 25 травня 2018 року по 16 січня 2019 року, коли він за встановлених обставин справи не перебував у трудових відносинах з відповідачем, не ставлячи при цьому предметом позовних вимог вимогу про визнання незаконним та скасування відповідного Наказу, яким його звільнили та не оспорює при цьому незаконність свого звільнення.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 9 Державного пожежного рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про стягнення середнього заробітку залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді