Справа № 520/1453/19
Провадження № 2/520/2405/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в прядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_2 про виселення із гуртожитку,
24 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10.11.2010 року Київським РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області, ІН НОМЕР_2 ) із житлового приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 , не будучи ані військовослужбовцем, ані працівником ЗСУ, ані членом сім`ї таких, не знаходячись на обліку військовослужбовців потребуючих поліпшення житлових умов, без правових підстав (ордер на заселення не видавався) до сьогодні займає дану житлову площу у гуртожитку, а тому згідно вимог житлового законодавства підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 07.02.2018 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання з`явився представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Єрємєєва Катерина Сергіївна, яка позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що будівлі військового містечка № НОМЕР_3 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема будівля АДРЕСА_3 , є нерухомим військовим майном, яке належить Міністерству оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Одеса.
Квартирно-експлуатаційний відділ (далі - КЕВ) м. Одеса веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 03.07.2013 № 448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеса, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст. 29, 30 ЖК України.
Порядок заселення в службові житлові приміщення регулюється відповідними нормами житлового законодавства ст.ст. 127, 128 ЖК України, а особливості передбачені Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року.
Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.
Відповідно до Наказу МОУ №737 від 30.11.11р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень»: «Гуртожитки МОУ призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, лід час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби, за умови відсутності в них місця проживання за місцем служби».
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заселилась у гуртожиток МОУ в складі сім`ї військовослужбовців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи їх донькою. Вони займали двохкімнатний блок АДРЕСА_4 .
Згідно архівних даних домової книги вбачається, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 він чим був знятий з реєстрації, також померла і ОСОБА_4 у зв`язку з чим була знята з реєстрації за цією адресою 23.03.2011 року.
31.12.2010 року постановою адміністрації Богородського району Нижегородської області Російської Федерації № 4133 піклувальником ОСОБА_2 , 1994р.н. призначено ОСОБА_5 , яка мешкає відповідно в Росії у м. Борогодськ.
Згідно довідки № 1945 від 28.09.17р. ОСОБА_2 до 30.06.18р. була студенткою 5 курсу «Нижегородського коледжу теплопостачання та автоматичних систем управління»
Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" встановлено наступне: абз. 5 ч. І ст.1 - У віці від 18 до 23 років особа втрачає статус "дитина-сирота" і отримує інший статус - "особа із числа дітей-сиріт"; за особою із числа дітей-сиріт до досягнення нею 23 років зберігається право на житло навіть у випадку тривалої відсутності (виключно в силу статусу) - за змістом ч. І ст.32 цього Закону; після досягнення особою із числа дітей-сиріт 23 років така особа може втратити право користування житлом вже на загальних підставах: ст. 33 - діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів. адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.
Згідно ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. За вимогами ст. 129 ЖК єдиною підставою для вселення на надану жилу площу у гуртожитку є спеціальний ордер.
Інструкція з організації забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом МОУ № 380 від 31.07.18р. (як і раніше діюча № 737 від 30.11.11р. - розділ V), зокрема розділ IV регламентує організацію надання жилої площі в гуртожитках військових частин, установ, організацій ЗСУ та МОУ:
За умови відсутності місця проживання за місцем служби, жила площа в гуртожитках (сімейних гуртожитках) надається військовослужбовцям та членам їх сімей, на час проходження служби (навчання, роботи) в межах одного гарнізону, також в них можуть розміщуватись інші особи на час трудових відносин зі Збройними Силами України.
Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зокрема, які самоправно зайняли жилу площу та інші особи у випадках, встановлених законодавством. Виселення з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення здійснюється відповідно до статей 116. 132 Житлового кодексу Української РСР
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність людей.
Згідно ст. 24 Конституції України всі громадяни мають рівні конституційні права та свободи та рівні перед законом.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.
Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення.
З матеріалів справи вбачається, що спеціального ордеру відповідачу для вселення в гуртожиток не видавалось, договору найму жилого приміщення у відповідності зі ст. 61 ЖК України з відповідачем не укладалось, на квартирному обліку в Одеському гарнізоні не перебуває, але фактично мешкає в гуртожитку буд.
АДРЕСА_5 є державним майном та закріплено за військовими частинами Збройних Сил України.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» майно з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. Будинок АДРЕСА_6 є державним майном і знаходиться на балансі та оперативному управлінні КЕВ м. Одеси.
Відповідач без будь-яких правових підстав утримуючи вищевказане житлове приміщення тим самим перешкоджає здійснювати свої права володіння та користування квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси та унеможливлює здійснення Міністерством оборони України свого права щодо розпорядження зазначеним майном, хоча відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2010цс16.
Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Враховуючи зазначені обставини та положення чинного житлового законодавства є підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що займає житлове приміщення без належних правових підстав та її виселення зі спірного приміщення, а тому позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 762 гривень.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 16, 356, 358, 365 Цивільного кодексу України, . ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст.. 9, 116, 127, 128, 132 ЖК України , суд,
Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_2 про виселення із гуртожитку задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10.11.2010 року Київським РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області, ІН НОМЕР_2 ) із житлового приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.
Суддя Куриленко О. М.
Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року