Дата документу 18.03.2019 Справа № 337/3723/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3723/18
Провадження №22-ц/807/1256/19
Головуючий в 1-й інстанції - Салтан Л.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року, ухваленого в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 28.12.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» та нею було укладено Договір №SAMDN0403 банківського вкладу (депозиту) «Депозит плюс на 12 мес.» зі строком залучення на 366 днів до 29.03.2014 року включно зі сплатою 18 % річних, на підтвердження чого, позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 21300 гривень. 24 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та позивачкою було укладено Договір №SAMDN1144 банківського вкладу (депозиту) «Депозит плюс на 12 мес.» зі строком залучення на 366 днів до 24.04.2014 року включно зі сплатою 18 % річних, на підтвердження чого, позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 40 000,00 гривень. Крім того, 22 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та позивачкою було укладено Договір №SAMDN6770 банківського вкладу (депозиту) «Депозит СТАНДАРТ, 3 мес.» зі строком залучення на 366 днів до 22.10.2014 року включно зі сплатою 6 % річних, на підтвердження чого, позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 1000,00 Євро. Однак, на час звернення до суду, вклади відповідачем їй не повернуто, відсотки не сплачені. Зважаючи на тривале порушення з боку відповідача грошових зобов'язань, позивачка просила суд стягнути з Відповідача грошові кошти у розмірі 129 972,62 гривень, а також 1 377,61 Євро, з яких: 44 892,11 грн. - сума вкладу з невиплаченими відсотками за Договором № SAMDN0403 банківського вкладу (депозиту) «Депозит плюс на 12 мес.» від 29 березня 2013 року, 85 080,51 грн. - сума вкладу з невиплаченими відсотками за Договором № SAMDN1144 банківського вкладу (депозиту) «Депозит плюс на 12 мес.» від 24 квітня 2013 року та 1 377,61 Євро (що за курсом НБУ 31,0759 відповідає 42 810,60 грн.) - за Договором № SAMDN6770 банківського вкладу (депозиту) «Депозит СТАНДАРТ, 3 мес.» від 22.07.2013 року згідно наданих позивачкою розрахунків за період з дня укладення договорів по 15.08.2018 року.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5:

- суму вкладу з невиплаченими відсотками за період з 30.04.2014 року по 15.08.2018 року за Договором № SAMDN0403 «Депозит плюс на 12 мес.» від 29 березня 2013 року у розмірі 44 892,11 грн.;

- суму вкладу з невиплаченими відсотками за період з 24.04.2014 року по 15.08.2018 року за Договором № SAMDN1144 «Депозит плюс на 12 мес.» від 24 квітня 2013 року у розмірі 85 080,51 грн.;

- суму вкладу з невиплаченими відсотками за період з 22.07.2013 року по 15.08.2018 року за Договором № SAMDN6770 «Депозит СТАНДАРТ, 3 мес.» від 22.07.2013 року у розмірі 1 377 євро 61 євроцент (що за курсом НБУ 31,0759 станом на 16.08.2018 р. відповідає 42 810,60 грн.),

а всього стягнуто заборгованість станом на 15 серпня 2018 року у розмірі 129 972,62 гривень та 1 377 євро 61 євроцент.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий 1737,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що факт наявності у вкладника оригіналів договорів та квитанцій доводить лише факт укладання договорів, та не є належним доказо не виконання Банком умов договору щодо повернення коштів за вкладом після закінчення строку договору.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір №SAMDN0403 «Депозит плюс на 12 мес.» банківського вкладу (депозиту) зі строком залучення на 366 днів до 29.03.2014 року включно зі сплатою 18 % річних, на підтвердження чого 29.03.2013 року, позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 21300 гривень, що підтверджено оригіналом Договору № SAMDN0403, оформленого 29.03.2013 року та банківською квитанцією № 15693478 (зміст операції «открытие депозита №SAMDN0403», платник ОСОБА_5). Згідно вказаного Договору, станом на 14.03.2014 р. сума залишку за вкладом становить 21300 гривень.

24 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір №SAMDN1144 «Депозит плюс на 12 мес.» банківського вкладу (депозиту) зі строком залучення на 366 днів до 24.04.2014 року включно зі сплатою 18 % річних, на підтвердження чого 24.04.2013 року позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 40000,00 гривень, що підтверджено оригіналом Договору №SAMDN1144, оформленого 24.04.2013 року та банківською квитанцією № 25683428 (зміст операції «открытие депозита №SAMDN1144», платник ОСОБА_5). Згідно Договору №SAMDN1144 станом на 14.03.2014 року сума залишку за вкладом становить 40000 гривень.

22 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір №SAMDN6770 «Депозит СТАНДАРТ, 3 мес.» банківського вкладу (депозиту) зі строком залучення на 366 днів до 22.10.2014 року включно зі сплатою 6 % річних, на підтвердження чого 22.07.2013 року, позивачкою внесено на рахунок, відкритий відповідачем 1000,00 Євро, що підтверджено оригіналом Договору №SAMDN6770, оформленого 22.07.2013 року та банківською квитанцією № 25416723 (зміст операції «открытие депозита №SAMDN6770», платник ОСОБА_5). Згідно Договору №SAMDN6770, а також банківської виписки за період з 22.07.2013 року по 22.07.2014 року, станом на 14.03.2014 року сума залишку за вкладом, за рахунок капіталізації не виплачених відсотків становить 1051 євро 39 євроцентів.

Після спливу дії вказаних договорів банківського вкладу позивачка зверталась до відповідача з питань повернення їй вкладів з виплатою належних до сплати відсотків. Зокрема, листами від 22.10.2015 року, 13.04.2016 року та 18.04.2017 року. Листом від 05.11.2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20151030/333 відповідач відмовив у поверненні вкладу з посиланням на складну політичну ситуацію, в наслідок якої відбулося припинення діяльність відділень на території АР Крим. Аналогічна відмова була висловлена у листі відповідача від 28.04.2017 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20170427/4201 із посиланням на необхідність надання йому додаткового часу для вирішення ситуації, що склалася відносно вкладів, відкритих на окупованій території.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Договорами банківського вкладу від 29.03.2013 року, від 24.04.2013 року та від 22.07.2013 року, а тому є підстави для задоволення позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (частини 1, 2 статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Фінансовою послугою є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Обов'язок відповідача повернути позивачу банківський вклад на першу вимогу позивача підтверджується змістом положень ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що всупереч вищевказаним вимогам законодавства відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу.

Згідно з положеннями ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів встановила, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відновлення порушеного права позивача шляхом стягнення з відповідача суми банківського вкладу у заявленому розмірі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги, дублють доводи відповідача в суді першої інстанції, належна оцінка яким надана судом попередньої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки Банком не надано належних та допустимих доказів, якіб спростовували доводи позивачки.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков