Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 642/7456/18

провадження № 61-12356св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя - доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Євгена Сергійовича на постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Освяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області).

В обґрунтування скарги зазначав, що в провадженні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження № 45427332 з примусового виконання виконавчого листа №2-681/11, виданого 19 червня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 979 048, 80 грн, судового збору у розмірі 1 700, 00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00 грн.

10 листопада 2014 року заступником начальника Ленінського ВДВС Шабановим В. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45427332, 17 березня 2015 року винесена постанова про арешт коштів боржника, 03 квітня 2015 року - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна боржника.

Усі винесені в межах зазначеного виконавчого провадження постанови всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» не були направлені боржнику.

22 червня 2015 року головним державним виконавцем Гусейновим А. П. складено акт опису та арешту майна боржника, згідно якого було здійснено опис та арешт одного із автомобілів боржника. 16 лютого 2017 року головним державним виконавцем Лисаковим Є.С. винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено у розшук належні скаржнику транспортні засоби; 10 жовтня 2018 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою накладено арешт на автомобіль, належний боржнику. Враховуючи те, що постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику не направлялась, то у державних виконавців були відсутні правові підстави для здійснення опису та арешту майна скаржника.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ, винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.

Однак начальник відділу Амальченко В. П. належним чином не здійснював контроль за рішеннями державних виконавців під час примусового виконання рішення у цій справі.

Враховуючи наведене, заявник просив суд: визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику незаконною; визнати дії заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 17березня 2015 року незаконними; визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо ненаправлення постанови про арешт коштів боржника від 17березня 2015 року боржнику незаконною; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17 березня 2015 року; визнати дії заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року незаконними; визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо ненаправлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року боржнику незаконною; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року; визнати дії заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 03квітня 2015 року незаконними; визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо ненаправлення постанови про розшук майна боржника від 03квітня 2015 року боржнику незаконною; скасувати постанову про розшук майна боржника від 03 квітня 2015 року; визнати дії головного державного виконавця Гусейнова А.П. щодо складання акту опису та арешту майна від 22.06.2015 незаконними; визнати акт опису та арешту майна від 22 червня 2015 року недійсним; визнати дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року незаконними; визнати бездіяльність головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо ненаправлення постанови про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року боржнику незаконною; скасувати постанову про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року; визнати дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 жовтня 2018 року незаконними; визнати бездіяльність головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо не направлення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 жовтня 2018 року боржнику незаконною; скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 жовтня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що судом при розгляді скарги встановлено достатньо доказів про обізнаність заявника щодо наявності відкритого виконавчого провадження ВП № 45427332, відтак його доводи не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги та судом не встановлено порушень законодавства з боку осіб, дії яких оскаржуються.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнанобездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику незаконною.

Визнанодії заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 17березня 2015 року незаконними.

Визнано бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо ненаправлення постанови про арешт коштів боржника від 17 березня 2015 року боржнику незаконною.

Скасовано постанову про арешт коштів боржника від 17 березня 2015 року.

Визнано дії заступника начальника відділу Шабанова В. В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року незаконною.

Визнано бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо ненаправления постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року боржнику незаконною.

Скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року.

Визнано дії заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 03 квітня 2015 року незаконними.

Визнано бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо не направлення постанови про розшук майна боржника від 03 квітня 2015 року боржнику незаконною.

Скасовано постанову про розшук майна боржника від 03 квітня 2015 року.

Визнано дії головного державного виконавця Гусейнова А.П. щодо складання акту опису та арешту майна від 22 червня 2015 року незаконними.

Визнано акт опису та арешту майна від 22 червня 2015 року недійсним.

Визнано дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року незаконними.

Визнано бездіяльність головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо не направлення постанови про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року боржнику незаконною.

Скасовано постанову про розшук майна боржника від 16 лютого 2017 року.

Визнано дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 жовтня 2018 року незаконними.

Визнано бездіяльність головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо ненаправлення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.10.2018 боржнику незаконною.

Скасовано постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 жовтня 2018 року.

Визнано бездіяльність начальника відділу Амельченка В.П. щодо невжиття заходів контролю за діями підлеглих виконавців неправомірною.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з відсутності належних доказів на підтвердження направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу боржника копії постанови про відкриття виконавчого провадження та її отримання ним. Враховуючи наведене, державний виконавець в подальшому не був вправі вчиняти будь-які виконавчі дії, тому скарга підлягає задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2019 року головний державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харковв ГТУЮ у Харківській області Лисаков Є. С. подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного судукасаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року та залишити без змін ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що боржник обізнаний про відкрите виконавче провадження. Усі постанови, винесені державними виконавцями в ході примусового виконання рішення суду, направлялися ОСОБА_1 з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

11 вересня 2019 року справа № 642/7456/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_1 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року підлягає скасуванню, а ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року - залишенню в силі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 листопада 2014 року до Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції надійшла заява ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-681/11, виданого 19 червня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у загальному розмірі 980 868, 80 грн на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

10 листопада 2014 року заступником начальника Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції Шабановим В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Копія постанови направленаборжнику за адресою, вказаною у виконавчому листі, що підтверджується супровідним листом № 30109 від 10 листопада 2014 року.

В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що на ім'я боржникавідкриті рахунки в Публічному акціонерному товаристві«ВіЕйБі Банк» та за ним зареєстровані транспортні засоби, у зв`язку з чим 17 березня 2015 року заступником начальникаЛенінського ВДВС Харківського міського урпавління юстиції Шабановим В. В. винесена постанова про арешт коштів боржника, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

03 квітня 2015 рокузаступником начальника Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиціїШабановим В. В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Того ж дня ним винесено постанову про розшук майна боржника, згідно якої оголошено розшук автотранспортних засобів, а саме Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , та Nissan Navara, державний номерний знак НОМЕР_2 . Копії зазначених постанов направлено сторонам до відома.

16 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з його перебуванням на військовій службі у ВЧ А0501, у якій просив передати автомобіль Nissan Navara, державний номерний знак НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання його сину ОСОБА_5

22 червня 2015 року ОСОБА_1 було надано до державної виконавчої служби довідку на підтвердження перебування на військовій службі у ВЧ А0501.

22 червня 2015 року головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції Гусейновим А. П. складено акт опису та арешту майна, згідно якого здійснено опис транспортного засобу Nissan Navara, державний номерний знак НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 . Копію зазначеного акту направлено сторонам виконавчого провадження.

19 жовтня 2015 року до Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції надійшло повідомлення УДАІ ГУМВС у Харківській області щодо місцезнаходження належного ОСОБА_1 транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 .

14 грудня 2016 року на адресу ОСОБА_5 направлена вимога про необхідність явки до державного виконавця з метою передачі транспортного засобу, який було передано йому на відповідальне зберігання, до ХФ ДП «Сетам» для його подальшої реалізації.

16 лютого 2017 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не передав транспортний засіб Nissan Navara, державний номерний знак НОМЕР_2 , який йому було передано на відповідальне зберігання, було повторно винесено постанову про розшук майна боржника, копію якої було направлено сторонам виконавчого провадження.

10 жовтня 2018 року державним виконавцемвинесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та арештовано транспортний засіб Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , копію якоїнаправлено сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 червня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19 червня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на ОСОБА_3

31 липня 2018 рокудержавним виконавцем на підставі зазначеної ухвали суду, яка набрала законної сили, винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на його правонаступника ОСОБА_3

29грудня 2018 рокуна адресу боржника направлено виклик з метою явки до державного виконавцядля надання пояснень стосовно невиконання рішення суду та надання достовірних відомостей про доходи та майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

14січня 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором №247 від 19 червня 2007рокуборжником ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , про що свідчить заява стягувача від 10 січня 2019року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналогічні положення містить стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року.

Згідно зі статтею 18 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Суд першої інстанції встановивши, що державним виконавцем у визначеному Законом України «Про виконавче провадження» порядку направлялися сторонам виконавчого провадження оскаржувані постанови, а заявником не доведено порушення його прав під час проведення виконавчих дій та винесення державними виконавцями оскаржуваних постанов, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державних виконавців та відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки зі встановлених судами обставин у даній справі вбачається, що заявник був обізнаний про наявність виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого з метою стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. У добровільному порядку ОСОБА_1 боргові зобов`язання тривалий час не погашав, тому державні виконавці в ході примусового виконання виконавчого листа № 2-681/11 вчиняли в межах своїх повноважень дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду.

Відсутність доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування постанов державних виконавців (про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про опис та арешт майна (коштів) боржника), які також були оскаржені ОСОБА_1 в судовому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

А відтак, вищевказаним законом передбачено саме право, а не обов`язок начальника відділу вживати заходи щодо скасування постанов державного виконавця чи зобов'язання його провести певні виконавчі дії.

Як встановлено судом першої інстанції, державні виконавці при виконанні виконавчого листа № 2-681/11 вчиняли в межах своїх повноважень дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду, порушень в їх діях встановлено не було, тому висновки апеляційного суду про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльності начальника відділу Амельченка В. П. щодо невжиття заходів контролю за діями підлеглих виконавців є помилковими.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, ухвала суду є законною і обґрунтованою.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року і залишає в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Євгена Сергійовича задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасувати, залишити в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

СуддіВ. С. Жданова С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов