У Х В А Л А

15 березня 2019 року місто Київ

справа № 359/585/14-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/5868/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку № 2 та на господарські споруди: веранду (а1), ґанок (а2), сарай (В), сарай (Г), колодязь питний (К), хвіртку (N1), ворота (N2), огорожу(N3), що знаходяться по АДРЕСА_1., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку № 2 та на господарські споруди: веранду (а1), ґанок (а2), сарай (В), сарай (Г), колодязь питний (К), хвіртку (N1), ворота(N2), огорожу (N3), що знаходяться по АДРЕСА_1., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

4 березня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просив частково скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року, змінивши розмір часток у праві власності на спірне нерухоме майно. Одночасно скаржник просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, посилаючись на незрозумілість судового рішення. Про фактичне порушення його права власності дізнався у жовтні 2018 року при підготовці позову до ОСОБА_3 про виділення частки майна в натурі.

Відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини 1 статті 294 ЦПК України (в редакції, що була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року було ухвалене без участі сторін. При цьому, від представників позивача (ОСОБА_5, ОСОБА_6) надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 50). Копію зазначеного рішення було отримано представником позивача 25 березня 2014 року (а.с.59)

Крім того, як зазначає у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, оскаржуване рішення суду він отримав у 2014 році та на його підставі зареєстрував право власності на Ѕ спадкового майна. Про фактичне порушення свого права власності дізнався у жовтні 2018 року при підготовці позову до ОСОБА_3 про виділення частки майна в натурі.

Разом з тим, апеляційна скарга на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року подана лише 4 березня 2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Доводи скаржника про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягають.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Дотримання процесуальних строків, зокрема, строків на апеляційне оскарження, є складовою принципу юридичної визначеності, який є одним з фундаментальних аспектів верховенства права, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних

норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою про оскарження рішення суду першої інстанції через п'ять років з моменту його ухвалення, виключення, передбачені частиною 2 статті 358 ЦПК України, відсутні, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, відмовити.

Копію ухвали разом із доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Суддя Я. В. Головачов