Справа № 504/4169/18
Провадження № 2/504/400/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді -Барвенка В.К.,

секретаря -Мельниковій В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 4, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІПН у позові не зазначений, паспортні дані не зазначені, ОСОБА_3 , ІПН у позові не зазначений, паспортні дані не зазначені, третя особа- Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, код ЄДРПОУ не зазначений, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , 2011 р.н., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким просила суд позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню ОСОБА_5 , 2011 р.н., встановити опіку, стягнути аліменти з батьків на утримання ОСОБА_5 .

Позивач подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач - ОСОБА_2 подала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги цією же заявою визнала повністю проти позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечувала.

Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області позовні вимоги визнала, просила справу розглядати у відсутність свого представника.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради надав висновок від 02.07.2019 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина- ОСОБА_5 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.10.2019 року закрито провадження у справі за позовними вимогами до ОСОБА_3 .

Рішення ухвалюється у підготовчому засіданні за правилом ст.200 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини:

Від фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народжений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачі почали вести аморальний спосіб життя.

З березня 2017 року дитина проживає із бабусею ОСОБА_1 у м. Миколаєві.

Дитина повністю перебуває на утриманні бабусі.

Відповідач до теперішнього часу участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, повністю не піклується про її духовний та фізичний розвиток.

Відповідач - ОСОБА_2 своєю заявою, яка нотаріально посвідчена 02.04.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., повністю підтвердила всі доводи, викладені у позові, позовні вимоги визнала повністю, і не за перечувала проти задоволення позову.

Миколаївська міська рада надала висновок від 02.07.2019 року № 3209/02-02.01-22/25/14/19 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

У разі визнання позивачем позову суд має право у підготовчому судовому засіданні ухвалити судове рішення, якщо це визнання не суперечить закону, і не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Суд вважає доведеним той факт, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті дитини не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів мати високе звання батька.

У відповідності до положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача по відношенню до його неповнолітньої доньки розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька.

Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю.

Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України.

Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав.

Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не приймає участі у забезпеченні утримання, виховання дітей, забезпечення повсякденного фізичного розвитку, як складової виховання, лікуванні дітей, не вживав заходів щодо належного утримання дітей, що повністю доведено матеріалами справи.

Суд вважає повністю доведеним, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина, письмово це визнає, не заперечує жодної обставини позову, що, без сумніву, на глибоке переконання суду, може мати наслідком ігнорування мамою взагалі існування дитини як особистості, її духовного та фізичного розвитку, тому суд вважає можливим позбавити її батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5 , як крайній засіб впливу, оскільки, на переконання суду, цей засіб викликаний необхідністю як наслідок недобросовісної поведінки матері по відношенню до своєї дитини.

Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обгрунтованими, в зв`язку із чим вони підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів засновані на законі і підлягають задоволенню.

Що стосується вимог по встановленню опіки над дитиною, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже вирішення питання встановлення опіки над дитиною яка залишилась без батьківського піклування можливо після набрання цим рішенням законної сили.

На підставі наведеного, керуючись п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 95, 223, 280-281, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти визнання відповідачем - ОСОБА_2 позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав по відношенню до сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , 2011 р.н., у розмірі чверті від усіх видів доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.11.2018 року по день повноліття дитини, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В задоволенні решти позову відмовити.

Роз`яснити, що питання встановлення опіки вирішується за поданням органу опіки та піклування відповідної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко