Справа № 420/179/18-ц
Провадження 2/408/372/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Кускової Т.В.

при секретареві Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини до зони проведення антитерористичної операції без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини до зони проведення антитерористичної операції та за кордон без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 18 червня 2014 року. Позивач з дитиною проживає у Київській області смт. Чабани, є внутрішньо переміщеною особою, на даний момент жодних стосунків із відповідачем не підтримує, будь-якої участі у вихованні дитини відповідач не приймає, місце знаходження його не відоме.

На непідконтрольній Україні території залишилось житло позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке потрібно іноді перевіряти, доглядати та слідкувати за ним. У позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини до району проведення АТО на неконтрольовану територію України, та за кордон до Російської Федерації, до родичів - рідного брата, ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з наведеним, просила суд надати малолітній дитині, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на разовий в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану українською владою територію України через лінію зіткнення в межах Луганської та Донецької областей, у супроводі матері громадянки України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року та на разовий в'їзд/виїзд до Російської Федерації у період з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку від 14 квітня 2017 року № 222-ог (далі Порядок).

Згідно з пунктом 5.1.1 Порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57.

Відповідно до пункту 5.1.2 Порядку, виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Відповідно до рішення Артемівського районного суду міста Луганська №434/2733/14-Ц від 18.06.2014, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 листопада 2007 року перебували у шлюбі, який 18 червня 2014 року було розірвано.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4, яка на даний час є малолітньою особою, батьками є позивач та відповідач у цій справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого

13 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції, актовий запис № 78.

Паспорт позивача ОСОБА_1 свідчить про те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 07.12.2016, позивач ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3. З довідки № НОМЕР_2 від 07.12.2016 вбачається, що малолітня ОСОБА_4 також є внутрішньо переміщеною особою, та фактично проживає за вищевказаною адресою разом з матір'ю - позивачем у справі ОСОБА_1.

Із позову вбачається, що місце знаходження відповідача невідоме. Також, у своєму позові позивач вказала, що у неї є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на надання дозволу її малолітній доньці у виїзді до району проведення АТО на неконтрольовану територію України, де знаходься їхнє житло, та до Російської Федерації, де проживають близькі родичі позивача та малолітньої дитини, відвідування яких на думку суду не суперечить інтересам дитини.

Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній дитині на в'їзд/виїзд до тимчасово неконтрольованої українською владою території та до Російської Федерації.

За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на в'їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення та до Російської Федерації дитини без згоди батька у супроводі матері. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 01 квітня 2015 року у справі №6-1024св15, від 24 червня 2015 року у справі №6-32056св14, від 08 липня 2015 року у справі №6-6403св15, від 09 липня 2015 року у справі №6-7961св15, від 29 липня 2015 року у справі №6-10368св15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-32509ск15, від 16 березня 2016 року у справі №6-33303ск1.

Визначаючи термін дозволу на вивіз дитини, суд враховує й інтереси батька, не позбавляючи його таким чином можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

З врахуванням викладеного та керуючись ст..ст.,7,8,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, ст.ст.141,150,155 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2012 року №724) ,ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Надати малолітній дитині, ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на разовий в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану українською владою територію України через лінію зіткнення в межах Луганської та Донецької областей, у супроводі матері громадянки України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року та на разовий в'їзд/виїзд до Російської Федерації у період з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.