Справа № 333/221/19
Провадження № 2/333/1338/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання Кунець В.В.,

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначає, що їй на підставі договору дарування від 04.08.2010 року на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 . Разом з нею, з 2010 року, за цією адресою проживав її колишній чоловік, ОСОБА_2 . Через те, що між ними не склалися сімейні відносини, відповідач у червні 2017 року зібрав всі свої речі та виїхав з вказаної квартири та більше не з`являвся. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2018 року шлюб між ними розірвано. Позивач вказує, що наразі у спірній квартирі проживає вона та її донька - ОСОБА_3 . Відповідач до теперішнього часу не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані він, ані їх донька відповідачу чинять. На підставі вищевикладеного, посилаючись на ст. 405 ЦК, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , а також зняти його примусово з реєстраційного обліку за даною адресою

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2019 р. відкрито провадження по даній справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2019 р., подана відповідачем зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири недійсним, була залишена без розгляду, у зв`язку з пропущенням встановленого процесуального строку для її подання.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові.

Відповідач в судовому засіданні заперечував відносно задоволення даних позовних вимог, вважає, що потім будуть порушені права їх спільної з позивачем неповнолітньої доньки, оскільки у разі зняття його з реєстраційного обліку позивачка може продати дану квартиру. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт не проживання ним в квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2017 р.. Зазначив, що ключів від даної квартири він не має, витрати по комунальним послугам не оплачує, речей в даній квартирі його немає, мешкає за іншою адресою.

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та інші докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору від 04.03.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемирською Т.В., копію технічного паспорту (а.с. 5-8).

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2019 р. розірваний (а.с. 9-10).

З довідок Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.12, 13, 16) вбачається, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані позивач, відповідач та їх донька ОСОБА_4 .

Відповідно до Акту від 04.01.2019 року, складеного комісією з мешканців будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 протягом півтора року.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з положеннями ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом і підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки відповідач з власної волі не мешкає за місцем реєстрації понад рік тому, фактично постійно мешкає за іншою адресою, дану обставину відповідач підтвердив. При цьому реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачці на праві приватної власності, перешкоджає їй у здійсненні нею права користування та розпорядження належною нею квартирою.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття з реєстраційного обліку, в зв`язку з чим суд вважає недоцільним задовольняти позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 10,12,13, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 23.10.2019 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова