Справа № 523/7929/18
Провадження №2/523/1631/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 грудня 2004 року. 18 червня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває утриманні позивачки.

Позивачка стверджує, що за час шлюбу на сумісні кошти, згідно договору купівлі-продажу ВСХ №381064, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Джулай С.В. була придбана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 . Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 26,8 кв. м, загальною площею 41,3 кв. м, яку відповідач в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрував на своє ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с.2-4)

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності. В якості обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так позивач стверджує, що 05 червня 2006 року ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 (брат ОСОБА_2 ), ОСОБА_6 (мати ОСОБА_2 ) та ОСОБА_2 продали належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 . Вказаний факт підтверджений договором купівлі-продажу від 05 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В..

Вказана квартира належала продавцям на праві особистої приватної спільної власності відповідно до свідоцтва про право власності №12-28315, виданого 07 грудня 2004 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської.

Згідно пункту 3 зазначеного договору купівлі-продажу, продаж квартири було вчинено за 501 765 гривень, тобто на кожного з продавців приходилась по 125441 гривна.

Продаж вказаної квартири було здійснено родиною ОСОБА_8 з метою отримання коштів для придбання окремих квартир ОСОБА_2 та його батькам і брату.

Позивач стверджує, що за рахунок вищевказаних коштів була придбана квартира АДРЕСА_1 , а тому дана квартира є його особистою приватною власністю.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також просила відмовити у задоволенні зустрічному позову. Вона також пояснила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок кредитних коштів, які були погашені на протязі шлюбу.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що квартира була придбана за рахунок коштів, які він отримав від продажу квартири, що йому належала спільно з його батьками. На підставі викладеного, він просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 11 грудня 2004р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб. (а.с. 50)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2015р. шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 6)

Судом, що 22.06.2006р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Продаж було вчинено за65650 (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень, що є еквівалентом тринадцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на 22.06.2006 року, курс 100 доларів США 505 гривням, які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. (а.с. 7)

Судом встановлено, що в цей же день, АППБ «Аваль» («Іпотекодержатель») та ОСОБА_2 («Іпотекодатель») був укладений кредитний договір та іпотечний договір №014/0075/74/57662, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 13000 доларів США, та предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1 . При цьому, заставна вартість квартири оцінена у розмірі 228512 гривень. (а.с. 169-175).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що саме за вищевказані кредитні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факту укладення кредитного договору, а також факту погашення кредиту в період шлюбу.

З матеріалів справи також вбачається, що 05 червня 2006 року ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 (брат ОСОБА_2 ), ОСОБА_6 (мати ОСОБА_2 ) та ОСОБА_2 продали належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 . Вказаний факт підтверджений договором купівлі-продажу від 05 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В..

Вказана квартира належала продавцям на праві особистої приватної спільної власності відповідно до свідоцтва про право власності №12-28315, виданого 07 грудня 2004 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської.

Згідно пункту 3 зазначеного договору купівлі-продажу, продаж квартири було вчинено за 501 765 гривень. (а.с. 111-112)

В цей же день, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_3 . (а.с. 118)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

В постанові від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс 13 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно.

Крім того, в постанові від 16.12.2015р. по справі №6-2641цс 15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбаннямайна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, оцінюючі у сукупності надані докази, вважає, що відповідачем не доведений факт, що кошти від продажу його частки у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , були використані на придбання квартири АДРЕСА_1 . В той же час, факт придбання спірної квартири за рахунок кредитних коштів, підтверджується вартістю квартири, а також сумою отриманих кредитних коштів.

Враховуючи, що погашення кредиту відбулось в період шлюбу, що підтвердили сторони в судовому засіданні, то необхідно визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. (спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільної сумісної власності необхідно визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності у рівних частках (по 1/2 частини за кожним) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м..

Окрім того з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові збори у розмірі 1700 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно задовольнити.

2.Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. (реєстраційний номер майна №14975414) спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн. НОМЕР_2 ).

3.Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. (реєстраційний номер майна №14975414)

4.Визнати за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. (реєстраційний номер майна №14975414)

5. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності залишити без задоволення у повному обсязі.

6. Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1700 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Копія повного тексту рішення буде виготовлена та підписана у п`ятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено 21.10.2019