Справа №705/930/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Годік Л.С.

секретаря Мельник І.О.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 .

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в квартирі, мотивуючи своє звернення тим, що добровільно знятися з реєстраційного обліку у квартирі, де вона проживає відповідач не бажає.

В позовній заяві позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 28.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4220 вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований, однак, фактично не проживає, відповідач ОСОБА_3 із яким нею був укладений шлюб, та на даний час Уманський міськрайонний суд розглядає позовну заяву про розірвання цього шлюбу.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 доводиться Актом від 25 січня 2019 р. складеного комісією у складі сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка є головою правління ОСББ «Либідь 23» саме будинку АДРЕСА_1 та довідкою з місця проживання № 148 від 25.01.2019 р. Крім того, довідкою з місця проживання № 102 доводиться факт проживання з нею спільного з відповідачем сина ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_3 ніяких витрат в утриманні житла не приймає, з нею не спілкується, житлом не цікавиться та створив сім?ю в іншому місці.

Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала на адресу суду письмові пояснення та просила розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у ній матеріалів та задоволити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мельник Т.Б. в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що позивач у своєму позові посилається на ст. 107 ЖК України, однак не зрозуміло яким чином дана стаття стосується до даного позову. Відповідач не проживає по місцю реєстрації, оскільки позивач чинить йому усілякі перешкоди, крім того працює дальнобійником та багато часу проводить в дорозі та змушений ночувати в автомобілі. В даному випадку позивачем можливо було б застосувати ст. 405 ЦК України, але у випадку якщо б відповідач не проживав у квартирі більше року. Крім того, звертає увагу, що на даний час відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення. Позивач подаючи до суду позов не надала доказів, що відповідач вибув з помешкання самостійно.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно договору дарування серії ВВК № 960698 від 28 вересня 2004 року ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 ., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за вище вказаною адресою.

Згідно Довідки Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Либідь 23» № 148 від 25.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_4 . зареєстрований ОСОБА_3 , 1976 р.н., який не проживає.

Згідно Довідки Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Либідь 23» № 102 за адресою: АДРЕСА_4 . проживає син ОСОБА_7 , 2008 р.н., який знаходиться на забезпеченні матері.

Згідно Акту № 147 від 25.01.2019 р. мешканців будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , 1976 р .н ., не проживає за адресою: АДРЕСА_4 . понад 6 місяців.

19.07.2019 року заочним Рішенням Уманського міськрайонного суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ними і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Наведене є правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.

Крім того, статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, наведені вище фактичні обставини і правові норми, у своїй сукупності свідчать проте, що наявні достатні підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування належним позивачці ОСОБА_2 житлом та відповідно для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуюча Леся Сергіївна Годік