Справа № 209/2648/17
Провадження № 2/209/15/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2019 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 57968,83 гривень, яка складається з: 45024 грн. - заборгованість за кредитом, 3344,83 грн. - заборгованість по відсотках; 8400 грн.- комісія, 1200 грн. - штраф, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 січня 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500578582, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 45024 грн., а остання зобов`язалася повернути кредит, виплачувати проценти за користування ним, а також сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 17 серпня 2017 року має заборгованість за кредитом - 45024 грн., за відсотками - 3344,83 грн., по комісії - 8400 грн., розмір неустойки - штраф - 1200 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 57968,83 грн.

27 жовтня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду.

15 січня 2018 року відповідач подала заперечення проти позову, в якому зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, або договори які б свідчили про укладання між сторонами кредитної угоди на заявлену позивачем у своїй заяві суму, більше того у наявних матеріалах справи кредитний договір акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, який не може вважатися належним доказом укладання між сторонами зазначеної угоди оскільки, він не містить з боку позивача, тобто банку, підпису уповноваженої особи та печатки банку про надання суми кредитного договору. Відповідач з позивачем жодних угод не укладав. Вважає, що зазначений підпис на доданих до позовної заяви, угодах про отримання кредиту, що подано позивачем до суду, містить всі наявні ознаки підробки.

У зв`язку з прийняттям законом України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року нової редакції ЦПК України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, ухвалою від 15 січня 2018 року було постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

16 лютого 2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що 16 січня 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладена угода про надання кредиту № 500578582 шляхом надання відповідачем анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500578582 та акцептом пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 з боку позивача. У відповідності до п. 1. акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 45024 грн., які у відповідності до п. 5 акцепту надані на особисті потреби у розмірі 42000 грн. та оплати страхового платежу у розмірі 3024 грн. Також відповідач засвідчила, що з умовами договору та діючими тарифами ознайомлена, згодна та зобов`язується їх виконувати. Таким чином, оферта на укладання ОСОБА_1 про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних в ПАТ «Альфа Банк», акцепт пропозиції про укладання з ОСОБА_1 угоди про надання особистого кредиту № 500578582, с кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , який підписаний сторонами. Угода про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року не підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому згода одного із подружжя для неї не потрібна.

23 лютого 2018 року та 13 березня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вона зазначила, що вона не укладала з позивачем жодної кредитної угоди, зокрема акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582. Додана до позовної заяви оферта на укладання угоди про надання особистого кредиту та акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 не містить реквізити, підпис та печатки особи, яка зазначена в цих угодах як банк-кредитор. Вона заперечує проти позовної заяви та вважає її такою не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: у матеріалах справи відсутні будь-які документи або договори, які б свідчили про укладання між сторонами кредитної угоди на заявлену позивачем у своїй заяві суму, більш того, наявний у матеріалах справи кредитний договір - акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 не може вважатися належним доказом укладання між сторонами зазначеної угоди, оскільки він не містить з боку позивача, тобто банку, підпису уповноваженої особи та печатки банку про надання суми кредитного договору. Позивач зазначає у позові, що вона уклала з позивачем кредитну угоду, але підпис, який стоїть з боку відповідача у кредитній угоді, як позичальника не може вважатися дійсним підписом, бо відповідач з позивачем жодних таких угод не укладала. Тобто, зазначений підпис на доданих до позовної заяви угодах про отримання кредиту містить всі ознаки підробки. Крім того, вона перебуває у шлюбі, тому всі фінансові, господарські угоди або договори відповідач підписує або укладає лише за згодою чоловіка, оскільки вони ведуть спільну господарську діяльність. Вважає за потрібне зазначити, що отримувала від позивача грошові кошти, але не за вказаним договором і не таку суму, яка зазначається у позовній заяві. Тобто у рамках позадоговірних правовідносин. Вважає, що позивач не довів належним чином та не надав жодного належного доказу в обгрунтування заявлених вимог по справі. Просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 04 січня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

20 березня 2019 року представником відповідача - адвокатом Малюк О.П., було надано додаткові пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування пояснень посилалась на те, що позовні вимоги відповідач повністю не визнає, вважає їх безпідставними, підтримує правову позицію, викладену у відзиві на позов, однак бажає додатково викласти свої заперечення і пояснення, про що зазначає наступне: позивач просить стягнути заборгованість за комісією у розмірі 8400 грн. П. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено термін договору про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. П. 11 ч. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитним договором № 500578582 від 16 січня 2017 року передбачено, що кредит називається «Персональний», який виданий відповідачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, таким чином є споживчим. Відповідно до підпункту «д» пункту 3.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1200 грн. без ПДВ щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цієї оферти. Однак правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 передбачено наступне: відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). А щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, нарахована позивачем за кредитним договором № 500578582 від 16 січня 2017 року, якраз і є платежами, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Крім того, позивач просить суд стягнути розмір неустойки - штраф у розмірі 1200 грн. З аналізу розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 17 лютого 2017 року по 17 липня 2017 року позивач щомісячно нараховував штраф у розмірі 200 грн., на загальну суму 1200 грн., який просить стягнути з відповідача. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Просить суд звернути увагу, що в позовній заяві позивач в обґрунтування своєї вимоги про стягнення штрафу посилається на ст. 550 ЦК України і діючий кредитний договір, при цьому не посилається на конкретний пункт кредитного договору № 500578582 від 16 січня 2017 року, який передбачає нарахування штрафу у розмірі 200 грн. щомісячно. Відповідно до п. 4.2.9.3 Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у разі прострочення строку погашення заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю, банк зупиняє нарахування відсотків за несанкціонованою кредитною заборгованістю на таку прострочену суму та починає нараховувати пеню на суму простроченої несанкціонованої кредитної заборгованості у розмірі, що зазначений в тарифах до договору, яку держатель зобов`язаний сплатити банку. В день сплати держателем простроченої заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю в повному обсязі, банк припиняє нарахування пені. Відповідач зазначає, що кредитним договором № 500578582 від 16 січня 2017 року не встановлений розмір неустойки (пені та штрафу), взагалі відсутня норма про стягнення штрафу.

02 квітня 2019 року представником позивача були надана додаткові пояснення, у який він зазначив, що 22 березня 2019 року позивачем отримані додаткові пояснення відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в яких відповідач наголошує на неможливості стягнення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості та відсутності підстав для стягнення штрафу. Проте такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи. У відповідності до п. 3.1. оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500578582 та акцептом пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 відповідач просить встановити комісійну винагороду за (д) обслуговування кредитної заборгованості (пакет послуг - 5), сплачуватиметься позичальником в розмірі 1200 грн. без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цієї угоди про надання кредиту та є невід`ємною частиною угоди. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується банком починаючи з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту, що вказана в п. 4 цього акцепту пропозиції про укладання угоди про надання кредиту. Також в будь-якому випадку позичальником сплачується комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, за останній місяць користування кредитором не пізніше дати остаточного повернення кредиту за угодою про надання кредиту». Таким чином відповідач самостійно запропонував встановити комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості. За п. 11 оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500578582 та акцептом пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500578582 встановлено у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. Якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожен випадок допущенного прострочення платежу. Окрім того у відповідності до п.п. 4, 5 Анкети-заяви про акцепт відповідач підтвердила, що зі змістом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», яка оприлюднена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua, Правилами користування карткою, Порядком участі та обслуговування у Системі електронних грошей «Максі», Правилами Системи електронних грошей «Максі», Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною договору, ознайомлена та цілком згодна та беззаперечно підтверджую те, що свій примірник договору разом із усіма додатками, а також свій примірник цієї анкети-заяви про акцепт, вона отримала в день укладення договору. Підписанням цієї анкети-заяви про акцепт, вона підтверджує свою безумовну згоду про те, що всі відносини між нею та банком, регулюються умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що затверджені розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, діюча редакція якого розміщена на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.alfabank.ua, з усіма додатками до вказаного договору, що укладається між нею та банком та невід`ємною частиною якого є відповідні угоди про використання продуктів банку, умови яких повністю зрозумілі та з якими цілком згодна. Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», визначає всі інші істотні умови надання та користування банківськими послугами, що не вказані в цій анкеті-заяві. Також відповідач засвідчила, що з умовами договору та діючими тарифами ознайомлена, згодна та зобов`язується їх виконувати. Таким чином, оферта на укладання ОСОБА_1 про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних в ПАТ «Альфа Банк», акцепт пропозиції про укладання з ОСОБА_1 угоди про надання особистого кредиту № 500578582, є кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , який підписаний сторонами. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 16 січня 2017 року, оферти та акцепту від 16 січня 2017 року кредитні кошти.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя, підтримала правову позицію, викладену у додаткових поясненнях.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 16 січня 2017 року сторонами, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), була підписана угода про надання особистого кредиту № 500578582. Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту та Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання особистого кредиту склали єдиний документ - Угоду про надання особистого кредиту (а.с. 6, 120-123).

Як зазначено, в угоді про надання особистого кредиту відповідачу надавався особистий кредит на умовах продукту «Персональний кредит», а саме: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту, валюта кредиту - 45024 грн., процента ставка за користування кредитом - 12,99 %, тип процентної ставки - фіксована. У пункті 7 Угоди було вказано, що кредит надається позичальнику для: власних (особистих) потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів в розмірі 42000 грн.; оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 82 від 16 січня 2017 року, шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа - Страхування» № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Альфа - Банк», суми грошових коштів в розмірі 3024 грн.; оплати комісійної винагороди банку, шляхом безготівкового перерахування на рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів у сумі в розмірі 1,8 % від суми переказу без ПДВ.

На теперішній час, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала та станом на 17 серпня 2017 року має заборгованість за кредитом - 45024 грн. та за відсотками - 3344,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 22).

Як встановлено судом, відповідачем було порушено вимоги угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, тобто укладеного сторонами договору, та ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення заборгованості та відсотків..

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму комісії в розмірі 8400 грн., відповідно до п. 3.1. оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року.

Відповідно пункту 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно пункту 11 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, кредит наданий позивачем відповідачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тож є споживчим.

Відповідно підпункту «д» пункту 3.1 угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1200 грн. без ПДВ щомісячно за кожний місяць користування кредитом, відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цієї оферти.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, зазначено:

«Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

Оскільки щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена підпунктом «д» пункту 3.1 угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року, є комісією за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, тож її нарахування є незаконним.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, окрім заборгованості по кредиту та відсотків, просить стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 1200 грн.

Пунктом 11 оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року передбачено, що у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена угодою про надання кредиту та/або інших платежів за угодою про надання кредиту, сплата яких передбачена угодою про надання кредиту, відповідач сплачує банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене нею прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває п`ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу.

Посилання представника відповідача на те, що кредитним договором № 500578582 від 16 січня 2017 року не встановлений розмір неустойки (пені та штрафу) і взагалі відсутня норма про стягнення штрафу, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року.

Суд дійшов висновку, що сума штрафу за кредитним договором № 500578582 від 16 січня 2017 року нарахована вірно та є обгрунтованою, тож позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, відсотками та штраф, а у задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, правовою позицією Верховного суду України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, ЗУ «Про споживче кредитування», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, адреса листування: 04073, м. Київ, БЦ Форум Парк Плаза, Московський пр-т, 9, корп. 4Б, поверх 5) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за угодою про надання особистого кредиту № 500578582 від 16 січня 2017 року у розмірі 49568 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 83 копійки, яка складається з наступного: 45024 грн. - заборгованість за кредитом, 3344,83 грн. - заборгованість по відсотках, 1200 грн. - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) гривень 15 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 20 вересня 2019року.

Суддя К.Л.Шендрик