КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М. №22-ц/824/2941/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №753/16782/15-ц

14 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Державної іпотечної установи Сукманової Олени Валеріївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Кириченко Н.О., у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

03 вересня 2015 року Державна іпотечна установа звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просила у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року в сумі 1 921 189, 31 грн., в тому числі: по основній сумі боргу - 733899,49 грн., нарахованих відсотках - 481 729,98 грн., пені за прострочення кредитних коштів - 406 369,51 грн., інфляційних втрат - 299190,33 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн., зі сплатою 12% річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338, 27 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір б/н, відповідно до умов якого, позичальник передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

28 вересня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №754, відповідно до умов якого банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором, які були укладені з відповідачем. 09.10.2009 рокуДержавна іпотечна установа листом №0012-2 повідомила відповідача про відступлення права вимоги та нові реквізити для погашення кредиту. 25.10.2011р. позивачем на адресу відповідача повторно було направлено листа №8274-4, яким повідомлено про перехід прав вимоги до нового кредитора та надані завірені належним чином копії документів, що підтверджують цей факт, зокрема, надано завірену копію договору відступлення права вимоги №754 від 28.09.2007р., а також повідомлено банківські реквізити для перерахування платежів по іпотечному кредиту.

Проте, ОСОБА_3 своїх зобов'язань за укладеним договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року належним чином не виконувала, платежів на користь Державної іпотечної установи не здійснювала, а тому станом на 19.08.2015 року у неї утворилася заборгованість на загальну суму 1 921 189,31 грн., в тому числі: по основній сумі боргу - 733 899,49 грн., нараховані відсотки - 481 729,98 грн., пеня за прострочення кредитних коштів - 406 369,51 грн., інфляційні втрати-299 190,33 грн. У зв'язку з чим, позивач просив суд в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Державної іпотечної установи Сукманова Олена Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги Державної іпотечної установи у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Зазначала що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено та встановлено факт дострокового погашення відповідачем кредиту за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року. Вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Дзержинський районний суд м. Харкова виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» порушило умови договору та у встановленому законом порядку не повідомило ОСОБА_3 про відступлення права вимоги на користь Державної іпотечної установи, а тому відповідач має право не виконувати свого зобов'язання новому кредитору. Жодної згадки про повне виконання відповідачем зобов'язання за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2015 року не містить. Таким чином факт здійснення відповідачем дострокового погашення кредитного договору не був досліджений та встановлений судом. Залишаючи без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, Апеляційний суд Харківської області в ухвалі від 15 липня 2014 року також виходив з того, що повідомлення відповідача про здійснення відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит здійснено неналежною особою. Жодного посилання на те, що ОСОБА_3 достроково погасила кредит за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, не містить.

Крім того, під час розгляду справи в Дарницькому районному суді м. Києва ОСОБА_3 також не було надано доказів, зокрема, платіжних доручень, про повне виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року. У зв'язку з чим, вважає, що судом 1-ї інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково визнано доведеним факт виконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором від 27 липня 2007 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року змінено, із зазначенням інших підстав для відмови у задоволенні позову в мотивувальній частині рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи відхилено, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 29015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача Державної іпотечної установи ОСОБА_7повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн., зі сплатою 12% річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

Пунктом 1.2. даного договору встановлено, що кредит надається на придбання квартири за договором купівлі - продажу б/н від 27 липня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 757 500 грн. підтверджується меморіальним ордером №551173 від 27 липня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338, 27 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний номер №672.

Судом також встановлено, що 28 вересня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та Державною іпотечною установою було укладено договір про відступлення права вимоги №754, відповідно до умов якого банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року та іпотечним договором б/н від 27.07.2007 року, що укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та ОСОБА_3. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. за реєстровим №795.

09.10.2009 року Державною іпотечною установою на ім'я ОСОБА_3 було сформовано листа №0012-2, в якому зазначено про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» та Державною іпотечною установою договору про відступлення права вимоги №754 та зазначено нові реквізити для погашення кредиту.

У вересні 2010 року Державна іпотечна установа звернулася до Дзержинського районного суду м. Харковаіз позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» про стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, 25.10.2011 року Державною іпотечною установою на ім'я ОСОБА_3 вдруге було сформовано листа №8274-4, в якому зазначено про перехід прав вимоги до нового кредитора та додано копії документів, що підтверджують даний факт, а також повідомлено банківські реквізити для перерахування платежів по іпотечному кредиту.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» про стягнення заборгованості, відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого-суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи відхилено, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, залишено без змін.

В подальшому Державною іпотечною установою на ім'я ОСОБА_3 було сформовано вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року, яка станом на 22.05.2015 року становить загальну суму 1 521 464,79 грн., в тому числі: по основній сумі боргу - 733899,49 грн., нараховані відсотки - 457481,05 грн., пеня за прострочення кредитних коштів - 323575,33 грн. Дану вимогу мама відповідачки отримала 10.06.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

03 вересня 2015 року Державна іпотечна установа звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просила у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року в сумі 1 921 189, 31 грн., в тому числі: по основній сумі боргу - 733899,49 грн., нараховані відсотки - 481 729,98 грн., пеня за прострочення кредитних коштів - 406 369,51 грн., інфляційні втрати - 299190,33 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, встановлено факт дострокового погашення відповідачем кредиту за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27 липня 2007 року, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог немає.

В повній мірі, з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів погодитися не може, з наступних підстав.

За кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

У ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Також згідно пункту 1.3 договору про відступлення права вимоги №754 від 28 вересня 2007 року позивач передає, банк приймає всі права вимоги за договорами, вказаними у пункті 1.1 договору та у вимозі зворотного відступлення прав вимоги.

Пунктом 3.2 договору про відступлення права вимоги №754 від 28 вересня 2007 року встановлено, що не пізніше 5 робочих днів з моменту набрання чинності п. 1.1 цього договору банк зобов'язаний передати позичальнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за договорами, вказаними у п. 1.1 цього договору та зміну вигодонабувача за договорами страхування, з відміткою про отримання. Повідомлення повинні бути складені за встановленою формою та містити інформацію про відступлення права вимоги із зазначенням реквізитів установи, необхідних для виконання позичальником своїх зобов'язань за договорами, вказаними у п. 1.1 цього Договору. Всі надіслані банком повідомлення разом із документами, що підтверджують їх доставку адресату, мають бути надані до установи протягом 7 робочих днів з дня їх надіслання відповідним адресатам.

Пунктом 4.1 даного договору встановлено зворотнє відступлення прав вимоги, за яким не пізніше наступного робочого дня з дня виявлення обставин, зазначених у п. 2.3 цього договору, установа зобов'язана за допомогою державного підприємства спеціального зв'язку або електронної пошти НБУ доставити в банк вимогу, у якій наводяться підстави для набрання чинності п. 1.3 цього договору, визначається сума (розмір) зобов'язань банку по зворотному відступленню права вимоги та кінцева дата перерахування банком на користь установи усіх платежів за зворотнє відступлення права вимоги.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» свій обов'язок встановлений пунктом 5.1.3 договору про іпотечний кредит від 27.07.2007 року №17/02-N/338, пунктом 2.2.3. іпотечного договору б/н від 27.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №671, пунктом 3.2. договору про відступлення права вимоги №754 від 28.09.2007 року, що п Петренком Я.В., за реєстровим №795, в частині письмового повідомлення ОСОБА_3 про відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» на користь Державної іпотечної установи права вимоги за вказаними договорами з інформацією про реквізити нового кредитора, необхідні для виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за кредитним договором, не виконано.

Даним рішенням також встановлено, що ОСОБА_3 у 2009 році декілька разів зверталась з відповідним листом до Державної іпотечної установи задля отримання доказів відступлення права вимоги. Листом від 18.02.2010 року № 1304-2 позивач повідомив відповідачку, що він не може направити їй нотаріально завірену копію договору відступлення, оскільки відомості, які в ньому містяться, виходячи зі змісту ст. 36 Господарського кодексу України, є комерційною таємницею Установи та банку. Ознайомлення іншої особи з відомостями, які відповідно до закону становлять комерційну таємницю, без згоди уповноваженою особи (зокрема, банку), є розголошенням комерційної таємниці. Також позивач у вказаному листі зазначив, що згідно п. 3.2. договору про відступлення саме Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» зобов'язався не пізніше 5 робочих днів з моменту набрання чинності договором відступлення передати позичальнику (відповідачці), письмове повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та іншими пов'язаними з ним договорами, укладеними між банком та відповідачкою, з відміткою про отримання.

У зв'язку з чим, Дзержинський районний суд м. Харкова, з висновками якого погодився Апеляційний суд Харківської області, прийшов до висновку, що у ОСОБА_3 обов'язок щодо виконання умовдоговору про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року перед новим кредитором Державною іпотечною установою був відсутній.

Крім того, п.3.1 договору про відступлення права вимоги №754 встановлено, що при укладенні цього договору банк передає, а установа приймає: оригінали договорів, вказаних в у пункті 1.1. цього договору; виписку з кредитного рахунку позичальника, яка підтверджує рух коштів по ньому, завірену підписом керівника, головного бухгалтера і печаткою банку, інші документи, які складають кредитну справу позичальника та передача яких здійснюється за домовленістю сторін. Передача зазначених документів здійснюється згідно з актом приймання-передачі, який банк і установа складають та підписують за встановленою формою.

Згідно з п.5.1 договору про відступлення права вимоги №754 від 28.09.2007 рокуне пізніше трьох робочих днів з дня набрання чинності пунктом 1.1 цього договору установа зобов'язана сплатити банку за відступлення права вимоги, а банк зобов'язаний прийняти грошову суму відповідно до пункту 1.2. цього договору. Оплата здійснюється шляхом перерахування на рахунок банку за такими реквізитами: рахунок №37395007, в банку Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма», м. Київ, код банку МФО 380300, .

Державною іпотечною установою ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано акту приймання-передачі документів визначених в п.3.1договору про відступлення права вимоги №754 від 28.09.2007 року, а також будь-яких розрахункових документів (квитанцій, платіжних доручень тощо), які б підтверджували факт оплати за відступлення права вимоги на корить Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма»за вказаним вище договором про відступлення права вимоги.

Натомість Державною іпотечною установою надано суду акт №1 від 20.06.2014 року про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду. Проте, в даному акті в переліку документів, які підлягали знищенню відсутні будь-які відомості, а саме: дата складання документа; номер документа; інформація про зміст та обсяг господарської операції тощо, за наявності яких можливо було ідентифікувати господарську операцію, стосовно якої вони були складені.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст.516 ЦК України).

У ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

У ст.599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року, позичальник зобов'язується щомісячно до 27 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 8 340 грн. 73 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок №29093038 відкритий у кредитора та здійснити остаточне погашення не пізніше 26 липня 2027 року.

Згідно з п.2.5 договору про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з кількості 30 днів у місяці з 360 днів у році. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Дата останнього погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Періодом сплати або платіжним періодом вважається період, у якому позичальник повинен сплатити ануїтетний платіж.

Відповідно до п.4 сторони домовились встановити наступний порядок дострокового погашення кредиту: 1. достроковим повним погашенням вважається повернення позичальником суми кредиту та нарахованих відсотків за його користуванням в повному обсязі на дату погашення до настання кінцевого терміну погашення за цим договором. При цьому, якщо дострокове повне погашення кредиту здійснюється у перший рік користування кредитом, позичальник сплачує кредитору комісійну винагороду у розмірі 5 % від суми дострокового погашення. 2. достроковим частковим погашенням кредиту вважається сплата позичальником ануїтетних платежів у розмірах більших, ніж це передбачено графіком погашення, але таким чином, щоб сума була кратною розміру щомісячного ануїтетного платежу вказаного в п.2.4. договору. Суми, які надходять від позичальника на погашення кредиту, що перевищують суму кратного розміру ануїтетного платежу, зараховуються на поточний рахунок позичальника.

Протягом користування кредитом дострокове часткове погашення кредиту позичальник може здійснювати у сумі, що не перевищує 3-кратного розміру ануїтетного платежу.

Здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє позичальника від сплати чергового ануїтетного платежу у наступному платіжному періоді.

Статтями 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 щомісячні ануїтетні платежі за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року здійснювала у відділенні Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» шляхом внесення готівки до каси банку з призначенням платежу «Сплата чергового ануїтентного платежу за кредитним договором №17/02-N/338 від 27.07.2007 року».

З наявних в матеріалах справи квитанцій, з відмітками Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» про отримання грошових коштів через касу банку, вбачається, що 27.08.2007 року, 28.09.2007 року, 24.10.2007 року, 20.11.2007 року, 13.12.2007 року, 16.01.2008 року, 26.02.2008 року, 24.04.2008 року, 26.05.2008 року, 25.06.2008 року, 22.07.2008 року, 26.08.2008 року, 26.09 2008 року, 24.10.2008 року, 24.11.2008 року, 27.01.2009 року, 23.02.2009 року, 26.03.2009 року, 23.04.2009 року, 18.06.2009 року, 16.07.2009 року, 27.08.2009 року, 23.09.2009 року ОСОБА_3 сплачувала щомісячні ануїтетні платежі в сумі 8 340 грн. 73 коп.

Також, 26.05.2009 рокуОСОБА_3 до каси Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» було сплачено 400 000 грн., а 16.10.2009 року - 350 581, 06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями з відмітками Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» про отримання грошових коштів через касу банку.

Всього, на виконання умов договору про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року, ОСОБА_3 до каси Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» було сплачено грошові кошти на загальну суму 959 099,31 грн.

Згідно з ч. 1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Пунктами 2.4, 2.5 Положення №168/704 встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявні в матеріалах справи квитанцій, з відмітками Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» про отримання грошових коштів, є розрахунковими документи в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані вище квитанції не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними позивачем суду не надано.

Оскільки вказані вище квитанції відповідають встановленим законодавством формі і змісту, колегія суддів вважає, що вказані квитанції є розрахунковими документами та підтверджують факт повногопогашення ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року на користь первинного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма».

Крім того, факт повної оплати ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року на користь первинного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» також підтверджується висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №8/15СЕ-1 від 28.01.2019 року.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у 2009 році ОСОБА_3 достроково та у повному обсязі виконала свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит №17/02-N/338 від 27.07.2007 року, то в силу вимог закону зобов'язання за даним договором є припиненим, а позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором на предмет іпотеки є безпідставними.

Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги наведені вище норми матеріального права та обставини справи.

Твердження Державної іпотечної установи про те, що надані відповідачем квитанції не є належним доказом сплати заборгованості, оскільки з виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 у Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» не вбачається, що грошові кошти за квитанціями №1444091 від 26 травня 2009 року в розмірі 400 000 грн. та №1545806 від 16 жовтня 2009 року в розмірі 350 581, 06 грн. надходили на рахунок банку, колегія суддів оцінює критично, з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичною особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З системного аналізу вказаної норми закону вбачається, що якщо особою вчинений службовий злочин, із використанням становища, як у межах, так і з перевищенням влади та наданих повноважень, майнову відповідальність у вигляді заподіяної ним матеріальної шкоди несе юридична особа, відповідний роботодавець

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 16 квітня 2009 року №230 призначено тимчасову адміністрацію в Товаристві з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» на період з 17 квітня 2009 року по 16 квітня 2010 року.

Постановою Правління НБУ від 19 лютого 2010 року №79 з 22 лютого 2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 до каси Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» було сплачено 400 000 грн., а 16.10.2009 року - 350 581, 06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, з відмітками Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» про отримання грошових коштів через касу банку. Дані квитанції є чинними та в судовому порядку недійсними не визнані.

За неоприбуткування до каси Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» грошових коштів отриманих від ОСОБА_3 перед товариством повну матеріальну відповідальність на підставі договору про індивідуальну матеріальну відповідальність несе касир банку.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 рокуухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову взадоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв"язку з недоведеністю вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 512,514, 526, 599, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 76-80, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Державної іпотечної установи Сукманової Олени Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: