ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/2461/18 провадження № 22-ц/821/325/19 категорія 306010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2017 року уклав з Солом`янським районним у м. Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Договір про надання соціальних послуг № 427/95, відповідно до умов якого Центр зобов`язується сприяти у психологічній адаптації його доньки, ОСОБА_4 до нових життєвих обставин та створення звичного для неї середовища перебування і життєвого устрою.

У відповідності до його умов, зазначений Договір набирає чинності з моменту набрання законної сили рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/6649/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Виконком Черкаської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Як зазначено в описовій частині зазначеного рішення, повний текст якого складено 31.01.2018 року мовою оригіналу: « ОСОБА_2 пояснила, що є матір`ю відповідачки ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 . Приблизно вісім місяців після народження дитини, дочка з онукою проживали у м. Києві. В 2014 році донька з онукою переїхали жити в м. Черкаси, де зараз проживають в її будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 приїжджав до ОСОБА_4 не часто, але без попереджень та коли хотів. Вони завжди йшли йому назустріч та давали можливість спілкуватися. Оскільки ОСОБА_1 проживав зі своєю дружиною та іншими дітьми у м. Києві, ОСОБА_3 припинила з ним особисті стосунки та повідомила позивачу, що має намір утворити власну родину і вийти заміж. Це розізлило позивача і він почав вести себе некоректно, влаштовував сварки з ОСОБА_3 , ображав її. При цьому вважав, що може безперешкодно ходити по їх будинку».

30.11.2017 року в судовому засіданні по цивільній справі № 711/6649/17 відповідач ОСОБА_2 повідомила суду про те, що позивач приїжджав до ОСОБА_4 не часто, але без попереджень та коли хотів. Ця інформація не відповідає дійсності, адже позивач приїжджав до дитини часто та з повідомленням про такі візити, поки мати дитини не відключила вхідні дзвінки від позивача у 2017 році.

Дані фактичні обставини підтверджуються заявою ОСОБА_6 - його дружини та нотаріально посвідченою заявою його повнолітнього сина, ОСОБА_7 . Позивач не приїжджав до дитини лише за виняткових обставин, пов`язаних з відрядженням або закордонним відпочинком із членами своєї родини. Позивач любить свою доньку та намагається якомога більше часу провести з нею. Це підтверджується показами інших свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Зазначає, що відповідачка пояснила суду, що конфлікт між позивачем та донькою відповідачки ОСОБА_3 розпочався з кінця січня 2016 року, коли позивач приїхав ввечері до дитини після відпочинку зі своєю родиною.

Зі слів відповідачки, позивач спілкувався з ОСОБА_3 на підвищених тонах через те, що остання повідомила позивачу, що має намір утворити власну родину і вийти заміж. Після цього позивач почав себе вести некоректно та влаштовувати сварки. Ця інформація не відповідає дійсності, адже у згаданий день позивач дійсно мав серйозну розмову з ОСОБА_3 , свідком якої і була відповідачка з приводу того, що малолітній дитині ОСОБА_4 можуть зашкодити неприховані інтимні подробиці стосунків ОСОБА_3 з одруженими чоловіками у вигляді частих СМС та месенджер- повідомлень, що мали місце упродовж 2015 року. Такі повідомлення на залишеному ОСОБА_3 , без догляду, телефоні могли бути прочитані та повідомлені малолітній дитині старшими дітьми або дорослими, які проживають разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Виникнення таких обставин призведуть до травмування психологічного здоров`я малолітньої дитини.

Вказує, що окремою темою висловлювань відповідача були обставини 05.08.2017 року, що супроводжувались моральними стражданнями позивача, викликом патрульних поліції, привертання уваги оточуючих та сусідів відповідача. Відповідач зазначила, що 05.08.2017 року у період з 08 год. до 19 год. знаходилась у торгівельному центрі, а ОСОБА_3 з дитиною на весіллі. Вдома нікого не було, сусід повідомив ОСОБА_10 , що ОСОБА_1 сам порядкує у подвір`ї, а по приїзду ОСОБА_10 ОСОБА_1 утік. Вказані свідченні не відповідають дійсності, порушують гідність, честь і ділову репутацію позивача.

Дійсно, за декілька хвилин до 08 год. 05.08.2017р. позивач прибув до будинку за адресою АДРЕСА_1 за проханням його доньки з метою встановлення дитячого батуту. З 08 год. до 10 год. конструкцію батуту позивач збирав за ворітьми, а з 10 год до 13 год. на подвір`ї будинку, на дзвінки у домофон ніхто двері не відчинив, хоча з будинку було чутно голос ОСОБА_2 , телефонні розмови, здавалось, що плакала дитина. Дії мали ознаки умисних з метою завдання душевних страждань позивачу як батькові дитини. Позивач ні від кого не тікав, а викликав поліцію та подав заяву до поліції.

Неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральних страждань та переживань, порушенні душевної рівноваги у зв`язку з приниженням в присутності працівників поліції, сусідів відповідача, примушений був виправдовуватись перед ними та членами своєї родини, при цьому є відомим громадським діячем, публічною особою, оскільки є виконавчим директором відомої громадської організації Конфедерація будівельників України. Поширення відповідачем щодо нього недостовірної інформації порушує його немайнові права на честь та гідність, чим завдано йому моральну шкоду.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року за клопотанням позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (а.с. 162, Т.1)

У липні 2018 року позивачем до суду першої інстанції подана заява про зміну підстав позову до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 139-142, Т. 1).

В обґрунтування зміни підстав позовних вимог позивач вказує, що у зв`язку з перешкоджанням ОСОБА_3 позивачу у здійсненні батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення способу участі у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини. Як до подання позову про усунення перешкод, так і під час судового розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси ОСОБА_1 прийшлось спілкуватись з працівниками поліції, органу опіки і піклування Черкаської міської ради та іншими особами з приводу обставин неможливості реалізувати батьківські права, виправдовуватись та доводити, що він є гідним батьком, достойною людиною, дотримується моральних засад суспільства, не посягає на права інших осіб.

Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час здійснюються приниження гідності та честі ОСОБА_1 через розповсюдженні неправдивої інформації третім особам, що виражається у наступному.

30.11.2017 року в судовому засіданні по справі № 711/6649/17 ОСОБА_2 повідомила суд про те, що позивач приїжджав до ОСОБА_4 не часто, але без попереджень та коли хотів. Вказані обставини повідомила також в судовому засіданні при наданні усних пояснень ОСОБА_3

Вказана інформація не відповідає дійсності, адже позивач приїжджав до доньки часто і з повідомленням про такі візити. Не приїжджав позивач до доньки лише за виняткових обставин.

Крім того, як свідчить висновок психолога ОСОБА_11 , психологу та суду було повідомлено, що ОСОБА_3 в період особистих стосунків з позивачем не знала про перебування його у зареєстрованому шлюбі. Таке повідомлення є неправдивим, ґрунтуючись на презумпції добропорядності, оскільки з 2013 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 здійснила висловлювання з приводу обставин 05.08.2018 року, що супроводжувались моральними стражданнями позивача, викликом працівників поліції, привертанням уваги оточуючих та сусідів.

Неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральних страждань та переживань, порушенні душевної рівноваги у зв`язку з приниженням в присутності працівників поліції, сусідів відповідача, примушений був виправдовуватись перед ними та членами своєї родини, при цьому є відомим громадським діячем, публічною особою, оскільки є виконавчим директором відомої громадської організації Конфедерація будівельників України. Позивач звернувся до лікаря для отримання медичної допомоги згідно з консультативним висновком медичного центру «Євролаб» від 26.02.2018 року.

При таких обставинах позивач вважає порушеним немайнове право - честі, гідність та ділову репутацію, вказане порушення спричинено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , через приниження позивача як батька, розповсюдження неправдивої інформації про нібито неповідомлення ОСОБА_3 про своє одруження, через спричинення сварки нібито з підстав бажання позивача продовжувати стосунки з ОСОБА_3 та її відмову від таких стосунків, через налаштування дитини ОСОБА_4 проти стосунків з батьком та через неправдиве повідомлення відповідачами про факт нечастого відвідування батьком своєї дитини, без попереднього повідомлення її матері ОСОБА_3 та у будь-який час, коли позивач забажає.

02 липня 2018 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог (а.с. 138, Т. 1) в такій редакції:

1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, надану ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Придніпровському районному суду м.Черкаси в судовому засіданні 30.11.2017 року у справі № 711/6649/17 та психологу ОСОБА_11 щодо неповідомлення ОСОБА_1 ОСОБА_3 про своє одруження, через спричинення сварки нібито з підстав бажання позивача продовжувати стосунки з ОСОБА_3 та її відмову від таких стосунків, через налаштування дитини ОСОБА_4 проти стосунків з батьком та через неправдиве повідомлення відповідачами про факт нечастого відвідування батьком своєї дитини, без попереднього повідомлення її матері ОСОБА_3 та у будь-який час, коли позивач забажає.

2) стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 50 грн. моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд дійшов висновку про відсутність фактів, які б доводили, що вислови відповідачів мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність, ділову репутацію позивача, оскільки у такий спосіб відповідачка ОСОБА_3 здійснювала реалізацію свого процесуального права на доведення перед судом у справі № 711/6649/17 переконливості своїх доводів шляхом допиту в якості свідка ОСОБА_2 , а тому реалізація відповідачами права на доступ до суду під час розгляду справи щодо вирішення спору з приводу способу участі у вихованні та спілкування з дитиною не може вважатись порушенням права позивача на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації та винними діями щодо заподіння позивачу моральних страждань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. В апеляційній скарзі він просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2019 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити повністю.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд, узагальнюючи та зазначивши в оскаржуваному судовому рішенні, що вся інформація, у визнанні якої недостовірною відмовлено, є оціночними судженнями відповідачів, їхньою суб`єктивною думкою, взагалі не проаналізував поширену ними інформацію на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти. Зокрема, суд не вказав, чому поширена інформація про позивача є оціночним судженням та чому їх не можливо перевірити, як твердження про факти, оскільки містять конкретну інформацію про подію і про особу.

Вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним, постановленим при неповному з`ясуванні обставин та таким, що підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 15.10.2011 року, також позивач та відповідачка ОСОБА_3 мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , 2013 року народження.

28.11.2017 року позивач уклав з Солом`янським районним у м. Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Договір про надання соціальних послуг №427/95, відповідно до умов якого Центр зобов`язується сприяти у психологічній адаптації його доньки, ОСОБА_4 до нових життєвих обставин та створення звичного для неї середовища перебування і життєвого устрою.

Відповідно до його умов, зазначений Договір набирає чинності з моменту набрання законної сили рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/6649/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Виконком Черкаської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 28.11.2017р. затверджений індивідуальний план соціального супроводу (а.с.9-10, 16-17, Т.1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2018 року по справі № 711/6649/17 визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном. Описова частина рішення містить, серед іншого, опис пояснень ОСОБА_3 та покази в якості свідка ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.11-15, Т. 1).

В ході розгляду справи № 711/6649/17 наданий висновок психологічного дослідження № 05/17 від 02.11.2017 року, складений психологом Дем`яненко В.В. за ініціативою ОСОБА_3 , який містить інформацію від її імені щодо необізнаності про одруження ОСОБА_1 на початку стосунків з ним (а.с.143-154, Т. 1).

Відповідно до технічного запису судового засідання по справі №711/6649/17 (а.с.43, Т. 1) та роздруківкою вказаного запису (а.с.240-250, Т. 1) 30.11.2017 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підчас її допиту в якості свідка здійснила такі висловлювання, що є спірними у даній справі :

- «таблетку ми проковтнули, коли ОСОБА_3 була на п`яти місяцях беременна, коли ОСОБА_1 приїхав до нас Черкаси і повідомив ОСОБА_3, що якби їхні відносини вже закінчуються. Я була на цей період на роботі була, прихожу з роботи, ОСОБА_3 мені похвалилася. Я кажу нічого страшного, не ми перші. Потім, коли ОСОБА_3 вже народила дитинку, він нас забрав з роддому. Я була з першого дня народження дитини якби в Києві. Він забрав і завіз нас на квартиру і все. Так він інколи приходив до нас: коли ввечері зайде, коли в суботу чи неділю прийде. Ну шоб так дуже сильно, він зайнята людина весь час на роботі. Дев`ять місяців (вісім місяців) ми прожили у Києві, а потім приїхали в Черкаси. Ну як би до дитини ну я не більше думаю, що більше до дитини, а більш спортивний інтерес до іншої особи, він став приїжджати. Ну не часто так, ну приїжав то приїжав, приїхав то приїхав, а не приїхав, то не приїхав. І так воно длилося до 2016 року. Вобщім , 31 грудня 2015 року ми до ОСОБА_4, якби, позвали Діда Мороза і Снігурочку. 1 він приїхав, ОСОБА_1 приїхав, якби. Ну, погуляли ми тут і вечером він поїхав, поїхав і якби всі ці праздники він не являвся. А приїхав вже десь після 20 числа і вечером, можна сказати вже ноччю. Ми дітей вкладали вже спати. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 була в ліжку і з нами проживає ще донька старша, в неї тоже двоє діток. Ну я пішла допомогти їй вкладати дітей спать, тому що зятя на цей вдома не було і ми вдвох пішли. І яз другого поверху почула якусь таку мову на підвищених тонах. Я спустишся і дивлюся, а ОСОБА_1 якийсь такий роздратований і щось вони там виясняли стосунки з ОСОБА_3 . Я делікатно попросила, щоби він зайшов в будинок, так як це вже було пізня година, це вже було 22:30. Дітки лягають спатки і я його делікатно попросила. Ну це делікатно ну як делікатно попросила. А він, якби. Із спальні до дверей по коридору проводиш, щоб він вийшов на вулицю, то він стільки на мене грязі вшив, як він мене обзивав. Це просто ...І, якби, так і все почалося з цього. Ну, не дивлячись на те, що стільки образ він вилив на ОСОБА_3, скільки він поганих слів... Я не знаю, я йому неодноразово казала: « ОСОБА_1 , Ви така делікатна людина, і цей, але скільки у вас може сидіти такої, як сказати таких слів, що просто...». Не знаю, так ображати дитину, ображати мене. Ну, не дивлячись на це все, він якби приїжджав. Приїжджав і заходив до нас в будинок, міг собі вільно зробити каву, чай. Ми як би це не заперечували. Бо, якби знаєм, шо зло породжує зло, нам цього зла не хотілося. Ми, якби, і намагалися і намагаємося, щоби це перейшло в площину справедливості, ну мирного, ну, якби сказати розумного, чи щоб не було ніяких конфліктів, ніяких вияснень цього. З дитиною ми йому не забороняли спілкуватися. Він приходив, коли хотів, вобщім, він диктував свої правила. То він казав, я буду приїжати в суботу, - будь ласка, приїжай в суботу. То буду приїжджати в неділю, мені так краще. Приїжджай в неділю. То я буду приїжджати просто в робочий день, там після роботи, чи коли. Будь ласка, приїжай, ми йшли на всю зустріч. Ми ніколи не казали, щоб там. Про це даже мови не було, щоб дитину відгороджувати від батька і тим більше намовляти дитину. Ну, якби, ну все це воно так длилось, длилося, поки одного разу якби він приїхав, я дивлюся, що він якось себе, так знервовано веде, і руки в нього трусяться, і все те. Я цей. Дітки , троє діток у нас, старшенькі ці і ОСОБА_4, гуляють. І думаю, не буду нічого робити, ніяких своїх справ і буду просто гуляти разом з ними. Він запропонував ОСОБА_4 поїхати з ним у місто. ОСОБА_4 відмовилась, сказала, що я буду дома. У нас місця єсть, єсть книги єсть і фарби, єсть і.... Ну все що хочеш, отут ось великий стіл, сідай з дитиною займайся, почитати книги можна і іграшок стільки, можна погратися. Він почав на мене сваритися, чого Ви за мною ходите? Я що, у Вас щось вкрав? Я кажу Боже сохрани, що Ви у мене могли вкрасти, в мене в будинку нема чого красти. Я просто кажу хожу. Він у спальню до ОСОБА_3 . Я кажу, будь-ласка, не заходьте у спальню до ОСОБА_3 , вона закрита. Вам нема тут чого робити. Ні я повинен все тут все знати. Ну і коли ми вже поїхали в Єгипет, приїхали з Єгипту, то до нас прийшли якісь з цього, з виконавчого комітету, жінки прийшли. Подивилися, а я їм от пояснила: «От він приїжджає, він заходить до ОСОБА_3 з у кімнату. Він при дітях на мене свариться, ну як би ображає мене, обзиває по-всякому. І щось йому треба йти до ОСОБА_3 у кімнату і у шафі там ритися. Що він там шукав, не знаю. Ну от я йому не раз це зауваження робили і просто не пускала його в спальню.»Вони мені сказали: «Це, якби, Ваша приватна власність. Ви, коли він приїде, по домовленості там по телефону, чи шо, то Ви йому дитинку одягайте. Він стоїть за ворітьми. Ви йому виводите і дитинку віддаєте. А всі питання, що стосуються дитини, хай він звертається до нас. Ми до Вас приходили, перевіряли, ми все це. Хай звертається до нас, ми будемо все пояснювати». Якби, його це не влаштовувало, до того часу поки він привіз телефон. Він зателефонує, коли вона в дитячому садочку або коли спить. Я то відповідала, то казала що дитина чи спить, або ще з садочку не приїхала, чи якби там той. Він бере, стане з нею розмовляти, от каже: « От твоя мама тобі заборонила, щоб я у вихідні приїжав». Да такої, я як це почула, то взагалі. Ну не може такого бути, ніхто даже. Ми, я скажу Вам чесно, положу руку на серце, і скажу Вам чесно, про нього у нас в будинку взагалі ніяких розмов нема: ні поганих ні хороших. Дитина знає що єсть тато, що він у Києві, працює, і все. Що я можу дитині розказати, що я їй зараз, дитині тепер 4 рочки, щоб знала шо тато поганий, чи що. От він і в цей раз, коли він приїжджав з цією командою. Дві години він під будинком ходив, кричав у цей рупор. А я була, не положила дитину спати, мала її забавити тут в кімнаті. Щоб вона всього цього не чула. Але у нас по сусідству є хлопчик, він спілкується з нашим ОСОБА_47 . Йому вісім років і нашому ОСОБА_47 - 10-ть. Він прийшов і запитує у ОСОБА_47 , що це таке відбувалося. Хоча наші діти цього якби, старалися не показати цього. Ну от якби і так»;

- «ОСОБА_3 йому зателефонувала і сказала що на п`яте число будь-ласка не приїжджай, бо у нас весілля і ми хочемо з ОСОБА_4 піти на весілля. Ми о 8-ій годині ранку, я поїхала у місто, а їх приїхали і забрали па весілля. Вдома нікого не було. Сусідку я попередила і кажу: "Коли ми йдемо із дому то будь-ласка подивляйся там на подвір`я". Чи шо не це. Так воно і було. У нас камери працюють. Коли ми ввечері приїхали і включили цю камеру... А поперед цього я не знаю. А поперед цього наш сусід ОСОБА_30 зателефонував і сказав що приїхав ОСОБА_1 , там у Вас у дворі щось порядкує. Чи то він там не .може вийти, потому шо фірточка закрита, ворота позакривані, вдома нікого немає. Чи то він не може вийти. Вобщем, ОСОБА_10 , мій чоловік, ОСОБА_3 батько поїхав, aлe щось... ОСОБА_1 утік»;«Я була, я по магазинах ходила і просто гуляли. Як позвонив...».«З восьмої години ранку ми як поїхали і приїхали ми вже о сьомій годині вечора»«Я поїхала маршруткою», «В магазинах була. В усіх була. У Любаві була. В Сільпо була»;

- «відбувалося це у січні місяці. У грудні місяці 2015 року він був у нас, а потім поїхав відпочивати десь на лижах чи де вони там відпочивши, не знаю. Але ми так вирішили, раз у нього сім`я, то ніяких стосунків бути не може, і хай він собі, ну якби, залишить нас у спокої. З дитиною нехай спілкується. ОСОБА_3 коли йому сказала, що вона молода і хоче заміж і хоче ще народжувати дітей. То ОСОБА_1 запропонував їй. щоб вона народжувала від нього. Маючи дружину і дитину».

Як підтверджено аудіо записом судового засідання (а.с.43, Т. 1) та роздруківкою вказаного запису 30.11.2017 року (а.с. 230-240, Т. 1) в судовому засіданні по справі № 711/6649/17 відповідач ОСОБА_3 під час надання пояснень здійснила наступні висловлювання:

-"…з липня місяця ми спілкувались, і більше з вересня почалися стосунки. В грудні я завагітніла, і в січні 2013-го я повідомила. Батько нормально на це відреагував, а от ми вже планували спільне майбутнє, він мене привів до себе на квартиру в лютому місяці. Ми замовили матрац для мене, бо мені важко було вже спати, планували де поставити ліжечко. І коли я поїхала відпочити на два тижні, я повернулася, слухавку вже ніхто не брав, не відповідав на мої CMC, нічого. Але потім, слава Богу , що все ж таки батько вийшов на зв`язок, він сказав що він зайнятий, в нього якісь по роботі справи, але він приїде. Він приїхав. І я дякую, що він особисто мені тоді повідомив, що в нього є дружина. Чому я продовжувала ці стосунки - зараз я вже розумію що тоді в мене був і шок, що і все. Людина мені на той час повідомила, що дружина повернулася і я спитала, чому я не знала за цю дружину? Він сказав, що вони були в сварці і, якби, не планували спільного майбутнього і тому планували зі мною. Але так сталося, що от вона повернулася з речами, тобі вже немає, куди, якби, до мене приєднуватися. Ну але, можливо, чи з жалю чи з чого, я не знаю, він все ж таки. якби, підтримував мене, ми народжували разом, і весь час були паралельно в інтимних стосунках і до народження дитини і після народження дитини»;

« - у 2016 році, в жовтні, між нами остаточно було поставлено крапку як між І чоловіком і жінкою, і це не сподобалось ОСОБА_1 . Він почав ображати, грудень і листопад пройшов в образах, що я така-пересяка. Звичайно що я усім ділилася з батьками. І тому що мені було боляче, я просто не заслуговувала. Я не розуміла, чого таке ставлення до мене? З дитиною спілкуйся будь ласка, навіть заходиш в будинок, одягаєш її, збираєш, ідете гуляти, повертайтесь о котрій годині. Навіщо мене ображати? Кожного разу, якісь придирки. І щось. Я просто не хочу зараз озвучувати. Ну якщо ви мене запитаєте, то я озвучу, як ця людина реагувала на ті есемески»

- «Потім мене просто бентежили ті речі, що батько накручував дитину, що я викидаю ті речі, які він привозив. Дитинка приходила і каже: "Мама, батько сказав, що ти мене не одягаєш, тому що ти викидаєш ті речі". У нас була нормальна вже розмова, коли вже закрутились ті події. Ми домовились, що буде, можливо, по мировому. Я пояснила, що ці речі не викидають, що вони всі лежать;

- « ...п`ятого, напередодні я таки телефонувала при ОСОБА_10 . І не була розмова. Я сказала, що в нас п`ятого числа, ти почув цю розмову, все. Ти п`ятого приїхав. Навіщо цей конфлікт, навіщо була визвана поліція коли ти бачив що вдома нікого немає? І навіть докази не потрібні, я тобі особисто надам фотографії, що в цей день я була на весіллі, навіщо треба було чинити? А потім, навіщо 11-го було вже приїжджати з позовом? Я сказала, раз так, якщо вже не хочете по-мирному, я сказала. Тоді подивимося на відео, я рада що Ви принесли це відео, бо я казала, що я не пущу Вас, вже така неповага до матері, що з нічого здійснюється, конфлікти зчиняються.»

Відповідно до наданої позивачем копії заяви його дружини ОСОБА_6 від 28.02.2018 року, її чоловік ОСОБА_1 з моменту народження доньки ОСОБА_4 проявляє повноцінне батьківське піклування, сумлінно виконує батьківські обов`язки, відвідує ОСОБА_4 часто, з урахуванням зайнятості як громадського діяча їздить до дитини майже кожного тижня. Свої зустрічі з донькою завжди погоджував з ОСОБА_3 (а.с.18, Т. 1).

Як вбачається з копії нотаріально посвідченої заяви сина позивача ОСОБА_7 від 01.03.2018 року, його батько ОСОБА_1 майже щодня зустрічався з донькою ОСОБА_4 в період її проживання в м. Києві, а після переїзду в м. Черкаси майже кожного тижня. (а.с. 19-20, Т. 1).

Відповідно до висновку поліції про результати розгляду звернення ОСОБА_1 (ЄО № 41574 від 05.08.2017 року) щодо відмови в побаченні з донькою, в ході перевірки працівниками поліції встановлено, що 05.08.2017 року ОСОБА_1 прибув за адресою АДРЕСА_1 , щоб навістити свою малолітню доньку та її мати відмовила у побаченні з донькою без вагомих причин, з приводу чого роз`яснено право звернутись до суду для вирішення цивільно-правового спору (а.с. 22-23, Т. 1).

Відповідно до характеристики директора громадської організації «Центр захисту «Наші діти» від 15.09.2017 року ОСОБА_1 є радником вказаної неприбуткової організації та позитивно характеризується. (а.с.25, Т. 1).

Згідно характеристики голови Ради директорів Конфедерації будівельників України від 09.08.2017 року ОСОБА_1 працює виконавчим директором та позитивно характеризується. В якості виконавчого директора Конфедерації будівельників України від 09.08.2017 року позивач включений до авторського колективу законопроекту № 7128 від 20.09.2017 (а.с.24, 26, Т. 1).

Відповідно до викопіювання з кадастрової карти та картографічної документації Державного земельного кадастру географічні координати центральної точки земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0027 наступні: 49029'18.3''N 310 58'42.0''Е, консультативнивний висновок визначення координат наданий Скрипак І.В. (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 010349 від 14.05.2014 року) та Сергієнко Д.В. (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста № 013154 від 17.03.2016 року). За інформацією Державного земельного кадастру власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0027 за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с.33-40, Т. 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2018р. № 114697820 власником житлового будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 з 01.08.2013р. (а.с.41, Т. 1).

Як вбачається з листа ПрАТ «Київстар» з`єднання абонента НОМЕР_2 були зафіксовані станціями на території з координатами 49029'18.3''N 310 58'42.0''Е у період з 10:10:28 год. до 15:48:42 год. (а.с.130-131, Т.1).

Відповідно до консультативного висновку невролога медичного центру «Євролаб» від 26.02.2018р., наданого у зв`язку зі зверненням позивача зі скаргами щодо погіршення стану здоров`я внаслідок психотравмуючих ситуацій в 2016-2017 роках, пов`язаних з сімейними обставинами у відповідача діагностовано астено-невротичний синдром та рекомендовано додаткові обстеження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації.

Конституцією України, а саме ст. 34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1» Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з частиною третьою ст. 277 ЦК України негативною інформацією, поширеною про особу слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (пункти 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно частини першої статті 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що висловлювання відповідачів під час їх виступів в судовому засіданні у цивільній справі № 711/6649/17 мали ознаки суб`єктивних оціночних суджень, тобто щодо окремих обставин відповідачі висловлювали свій особистий погляд на події та власну оцінку поведінки позивача.

У висловлюваннях щодо нечастого, на думку відповідачів, відвідування позивачем своєї доньки відсутні конкретні дані щодо кількості відвідувань у відповідні періоди часу, а тому оцінка періодичності відвідувань позивачем дитини як «не часто» є суто оціночним судженням відповідачів, які не можливо перевірити за відсутністю відповідних фактичних даних.

Крім того, у висловлюваннях відповідачів про причини виникнення сварки у позивача з ОСОБА_3 , на думку відповідачів, з підстав бажання позивача продовжувати стосунки з ОСОБА_3 та її відмову від таких стосунків, у висловлюваннях відповідачів також відсутні фактичні дані щодо конкретного часу, коли мала місце зазначена сварка, отже вказане висловлювання є по суттю висловленням суб`єктивної думки відповідачів про причини конфлікту з позивачем.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що спірні висловлювання відповідачів щодо нечастого відвідування позивачем своєї дитини без попереднього повідомлення та у будь-який час, коли позивач забажає, а також через спричинення сварки нібито з підстав бажання позивача продовжувати стосунки з ОСОБА_3 та її відмову від таких стосунків, є оціночними судженнями, оскільки така інформація не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, особистою думкою відповідачів. Будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідачів, їх оспорювані судження щодо позивача не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Позивачем в ході судового розгляду наголошувалось, що дійсною причиною сварки між ним та ОСОБА_3 був конфлікт з приводу можливого доступу дитини до смс повідомлень ОСОБА_3 , зміст яких міг мати психотравмучий вплив, однак в судовому засіданні позивачем не було підтверджено належними і допустимим доказами вказані обставини.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено недостовірність інформації ОСОБА_3 про те, що на початку стосунків з позивачем останній їй не повідомляв про одруження, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, коли позивач повідомив ОСОБА_3 про перебування у шлюбі суду не надано.

Що стосується посилання позивача на презумпцію добропорядності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дійсно згідно з ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України у редакції з 01.01.2004 року було передбачено, що негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, доки не буде доведено протилежне. Ця презумпція добропорядності звільняла позивача від тягаря доведення, натомість особа, яка поширила негативну інформацію (відповідач), зобов`язана довести, що це достовірна інформація. В подальшому Законом України № 1170-VII від 27.03.2014 р. частина 3 статті 277 була виключена до виникнення спірних правовідносин і не має зворотної дії в часі на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України (постанова Верховного Суду у справі № 188/1367/15 від 23.05.2018 р.).

В постанові у справі № 761/7795/17 від 04 липня 2018 р. Верховний Суд зазначив, що доказування позивачем обґрунтованості позову, а саме поширення інформації відповідачами та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку, оскільки презумпцію добропорядності виключено зі ст. 277 ЦК України в 2014 році.

Отже, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (часина перша, пункт четвертий частини другої статті 23 ЦК України).

Частиною першою статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою, п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суди першої встановивши, що позивачем не доведено обставин та не надано доказів, які свідчили б, що відповідачами були вчинені дії, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді