ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/17042/18
Провадження № 22-ц/818/35/19
Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року у складі судді Хайкіна В.М.

у справі № 638/17042/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-
встановив:

16.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту розвинення у нього хвороби при виконанні обов`язку військової служби по охороні ділянки державного кордону у межах 9 прикордонних районів України (Троїцького, Білокуракинського, Новопсковського, Марківського, Міловського, Біловодського, Станично-Луганського, Краснодарського, Свердловського) Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації України
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 вказує, що відмова суду першої інстанції у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, з урахуванням змісту та суті його заяви, є передчасною та є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, а також порушенням статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». З матеріалів справи вбачається, що його звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту розвинення в нього хвороби при виконанні обов`язку військової служби 23.01.2017 року при охороні ділянки державного кордону у межах 9 прикордонних районів України Луганської області України саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України обумовлено в першу чергу тим, що він має на меті визначити свій статус як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу під тримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що заяви про встановлення факту отримання захворювань під час виконання військової служби не можуть розглядатися в судовому порядку, оскільки законодавством передбачено інший порядок встановлення таких фактів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 1971 року народження у грудні 2018 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просив встановити юридичний факт захворювання, що виникли у нього при виконанні обов`язку військової служби у грудні 2014 року поблизу с. Петрівка (наразі - с. Петропавлівка) Станично-Луганського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини 99/38 від 03.02.2016 року призначений на посаду інспектора прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) було підпорядковане Східному регіональному управлінню. Прикордонний загін охороняв ділянку державного кордону у межах 9 прикордонних районів України (Троїцького, Білокуракинського, Новопсковського, Марківського, Міловського, Біловодського, Станично-Луганського, Краснодоського, Свердловського).

07.12.2016 року ОСОБА_1 , перебуваючи у 46 річному віці, згідно свідоцтва про хворобу №37/87 був госпіталізований в Старобільську ЦРЛ Луганської області, де лікувався з приводу гострого Q-інфаркту передньо-перегородочної-верхівкової ділянки. 07.12.2016 року був виповнений тромболізіс стрептокіназою. Перебіг гострою лівошлуночковою недостатністю. Для подальшого лікування та реабілітації був направлений до ЦКГ ДПСУ. (а.с. 165)

В січні 2017 року була проведена військово-лікарська експертиза, ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби з виключенням зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, згідно витягу з наказу Начальника Луганського прикордонного загону від 10.04.2017 року. (а.с. 169)

Він був також оглянутий МСЕК і визнаний інвалідом другої групи, причиною інвалідності було визнано захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. (а.с. 170)
ОСОБА_1 в заяві про встановлення юридичного факту вказував, що встановлення факту необхідно йому для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.

Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку встановлення можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою встановлення такого факту він зазначає визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто бажає отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту.

Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Проте, пунктом 1.1 Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджено наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року за № 402 передбачено, що установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико - соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям військо - лікарська експертиза. Повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців покладені на військово-лікарські комісії, а повноваження щодо оформлення довідки про обставини травми надані командиру (начальнику) військової частини.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив встановити причинний зв`язок між захворюванням та перебуванням на військовій службі, що виключає можливість встановлення цього факту в порядку цивільного судочинства, зважуючи на визначений діючим законодавством України порядок встановлення такого факту.

Посилання ОСОБА_1 та його представника на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 363/2981/16-ц), від 21 березня 2018 року (справа № 428/12368/16-ц) та інші є безпідставними, оскільки стосуються інших обставин ніж ті, які розглядаються в цій справі, оскільки в зазначених постановах справа вирішувалась щодо встановлення юридичного факту щодо вимушеного переселення особи внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області.

Таким чином, п. 1.1. Положення вбачається, що повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців покладені на військово-лікарські комісії, а повноваження щодо оформлення довідки про обставини травми надані командиру (начальнику) військової частини.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням норм процесуального права ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення. Доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають і спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення 19 березня 2019 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина