Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1091/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 18 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/1091/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа акціонерне товариство «Акцент-Банк» про встановлення нікчемності договору та стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс», третя особа АТ «Акцент-Банк» про встановлення нікчемності договору та стягнення коштів. В обгрунтування позову вказував, що 23.06.2017 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №АВН0А!00000042. Договір був укладений шляхом подання позивачем заяви від 23.06.2017 про приєднання до публічного договору, розміщеному на веб-сайті: https://planetavto.ua/page/leasing. Відповідно до умов договору відповідач (лізингодавець) передав позивачу (лізингоодержувачу) автомобіль марки «КІА СLARUS», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а позивач зобов`язався сплатити відповідачу до 12.07.2022 вартість предмета лізингу в розмірі 97 960 грн 53 коп. 13.07.2017 позивач сплатив на користь відповідача комісію за резервування авто в сумі 1 000 грн. З 13.07.2017 до 20.11.2018 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Автокредит Плюс» 35 907 грн 91 коп. 27.02.2019 позивач повернув предмет лізингу (автомобіль) відповідачу за актом приймання-передачі на підставі події дефолту. Вважає укладений 23.06.2017 договір фінансового лізингу нікчемним, оскільки він не був посвідчений нотаріально. Враховуючи вищевикладене просив, встановити, що договір фінансового лізингу №АВН0А!00000042 від 23 червня 2017 року, укладений між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 шляхом подання заяви від 23.06.2017 про приєднання до публічного договору, є нікчемним; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 36 907 грн 91 коп. сплачених на виконання нікчемного договору фінансового лізингу №АВН0А!00000042 від 23 червня 2017 року.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, зазначає, що оскільки договір фінансового лізингу укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, то відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України цей договір є нікчемним. Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що через нікчемність вказаного договору визнання його недійсним за приписом ст.215 ЦК України судом не вимагається, однак позивач і не просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про встановлення його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.06.2017 між ТОВ «Автокредит Плюс» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувачу) укладено договір фінансового лізингу №АВН0А!00000042. Договір був укладений шляхом подання позивачем заяви від 23.06.2017 про приєднання до публічного договору, розміщеному на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com. ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до умов договору відповідач (лізингодавець) передав позивачу (лізингоодержувачу) у платне володіння та користування предмет лізингу - автомобіль марки «КІА СLARUS», 1998 року випуску, номер кузова (шассі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 51 000 грн., а позивач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячно платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору.

Згідно п.4.2 договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до графіку та умов цього договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок відкритий в ПАТ «Акцент Банк».

13.07.2017 ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Автокредит Плюс» комісію за резервування авто в сумі 1 000 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.805039378.1.

З виписки ПАТ «Акцент Банк» від 11.04.2019 №5TT2-FLCR-2L5S-G2QQ вбачається, що за період 13.07.2017 по 11.04.2019 ОСОБА_1 сплатив на виконання договору фінансового лізингу №АВН0А!00000042 від 23.06.2017 - 35 907 грн 91 коп.

Предмет лізингу - автомобіль марки «КІА СLARUS», номер кузова (шассі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 27.02.2019 було повернуто лізингоодержувачем ОСОБА_3 лізингдавцю ТОВ «Автокредит Плюс», що підтверджується актом приймання передачі предмету лізингу на підставі події дефолту (згідно з п.8.2.2, 8.2.3 договору фінансового лізингу).

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 23 червня 2017 року, підписаний між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс», не було нотаріально посвідчено.

Підставою недійсності правочину згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи положення частини другої статті 628 ЦК України, за своєю сутністю такий договір є змішаним, оскільки містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зроблено висновок про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оскільки, договір фінансового лізингу від 23 червня 2017 року, не було нотаріально посвідчено, він є нікчемним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та стягнення з ТОВ «Автокредит Плюс» у відповідності до статті 216 ЦК України на користь позивача сплаченої суми на виконання нікчемного правочину у розмірі 36 907 грн 91 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви 1 536 грн 80 коп., та судовий збір за подання апеляційної скарги 2 305 грн 20 коп., що разом складає 3 842 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 36 907 грн 91 коп. сплачених грошових коштів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 3 842 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді