Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 200/16672/14-ц

провадження № 61-32259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальності «Торгівельно-виробничий центр №1308» про стягнення заборгованості по заробітній платі, скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» з позовом, в останній редакції якого просила стягнути на її користь 13 032, 60 грн заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 1 грудня 2014 року по 21 вересня 2015 року, 30925, 05 грн інфляції, зобов`язати ліквідатора: скасувати наказ про її звільнення від 30 червня 2015 року та видати наказ про її звільнення з новою датою, надати звіт до УПФ про нараховану заробітну плату за період з 1 квітня 2004 року по 1 січня 2011 року, перерахувати пенсійні внески та податок, надати звіти до Лівобережної ДФС м. Дніпропетровськ по утриманому єдиному внеску з 1 січня 2011 року по 1 грудня 2014 року у сумі 4983, 56 грн та нарахованому єдиному внеску за цей же період у сумі 18035, 32 грн, надати звіт до фонду працевлаштування про звільнення із зазначенням заробітної плати за весь період роботи, видати довідку про нараховану заробітну плату з 1 квітня 2004 року по 21 вересня 2015року, видати трудову книжку.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що наказ про звільнення видано з порушенням статті 47 КЗпП України, оскільки в день звільнення їй не видано трудової книжки, не проведено розрахунок, не сповіщено про належні їй при звільненні грошові суми, а видана довідка про роботу не містить її кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати.

Вважала, що наказ про її звільнення підлягає скасуванню зі стягненням заробітної плати за весь час вимушеного прогулу на підставі статей 235,240 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровськ від 6 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено стягнути на її користь з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» 13346, 14 грн, у тому числі, 9166 грн заборгованості за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року, 4180, 14 грн інфляційних втрат за період з 1 грудня 2014 року по 21 вересня 2015 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за вимушений прогул, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 по 30 червня 2015 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308», у якого без достатніх підстав перебувала її трудова книжка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 06 листопада 2015 року в оскарженій частині скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягнення заробітної плати апеляційний суд виходив з того, що судом не встановлено вини ліквідатора у затримці видачі трудової книжки, у зв`язку з ухиленням самої ОСОБА_2 від її отримання. Також, не встановлено і факту звільнення ОСОБА_2 без законної підстави чи з порушенням встановленого порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення не повно з`ясувавши обставини справи, зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, порушив норми матеріального права, а саме статей 40, 47, 49-2 КЗпП України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що за відомостями Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України первинна реєстрація ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» здійснена 25 жовтня 2000 року (а.с.51 т.1).

На підставі наказу від 24 липня 2001 року ОСОБА_2 працювала завідуючою виробництвом кафе №1214 ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308».

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2008 року ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» визнано банкрутом за заявою Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровськ, відкрито ліквідаційну процедуру на рік та призначено ліквідатором Андросову В. Є. (а.с.86 т.1).

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2009 року повноваження Андросової В. Є. припинено та призначено ліквідатором Багна Ю. В. (а.с.38 т.1).

Рішенням Індустріального райсуду м. Дніпропетровськ від 11 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» про стягнення 63573,31 грн заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул за період з січня 2009 року по грудень 2014 року, зобов`язання ліквідатора її звільнити та видати трудову книжку та ін. - відмовлено. При цьому рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 звільнена з роботи ще до визнання товариства банкрутом на підставі статті 38 КЗпП України наказом директора ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» від 31 березня 2004 року з відповідним записом у дублікаті її трудової книжки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини 4 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За положеннями статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що в обох передбачених ними випадках виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від встановлення факту затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу та факту звільнення працівника без законної підстави або з порушенням встановленого порядку при неможливості його поновлення на попередній роботі внаслідок ліквідації підприємства.

Ухвалюючи рішення у справі апеляційний суд виходив з того, що не встановлено вини ліквідатора у затримці видачі трудової книжки у зв`язку з ухиленням самої ОСОБА_2 від її отримання. Крім того, не встановлено і факту звільнення ОСОБА_2 без законної підстави чи з порушенням встановленого порядку, оскільки ОСОБА_2 була звільнена з роботи ще до визнання товариства банкрутом на підставі статті 38 КЗпП України наказом директора ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» від 31 березня 2004 року з відповідним записом у дублікаті її трудової книжки

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров