Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 718/2496/14-ц

провадження № 61-19960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3.

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року у складі судді Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4, який діяв у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, відповідно до якої визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 129, 60 кв. м, в будинковолодінні № АДРЕСА_1 що складає 28/100 ідеальних частин будинковолодіння, в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літ. «Б», загальною площею 156, 60 кв. м, в будинковолодінні АДРЕСА_1, що складає 72/100 ідеальних частин будинковолодіння, в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення магазину, загальною площею 45, 90 кв. м, у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи в самочинно збудованому житловому будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_3. Визнано за ОСОБА_4 право власності на меблі (меблевий гарнітур) виробництва Румунії, які складаються з двох шаф типу «пенал», комоду, стола з мармуровою плитою, шкіряного дивану двомісного коричневого кольору; шкіряного дивану тримісного коричневого кольору, крісла шкіряного коричневого кольору. ОСОБА_4 зобов'язалася протягом 15 днів з моменту визнання мирової угоди судом зняти з реєстраційного обліку на АДРЕСА_3 області неповнолітнього сина ОСОБА_3 та зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зобов'язується протягом 15 днів з моменту визнання судом мирової угоди передати меблевий гарнітур ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зобов'язується видати ОСОБА_4 розписку про отримання він нього гарнітура. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно закрито.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 на зазначену ухвалу суду першої інстанції подав апеляційну скаргу.

Заявник на обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що мирова угода укладена внаслідок обману відповідачем ОСОБА_4, який не відмовився від позову щодо вирішення долі спірного майна, що розглядається у іншому суді в Республіці Чорногорії.

Заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року, зазначив, що про існування обставин, якими він пояснює подання апеляційної скарги на ухвалу із пропуском строків, заявник дізнався лише восени 2015 року та протягом року відповідач вводив в оману ОСОБА_4 щодо того, що він відмовиться від своїх позовних вимог у суді Республіки Чорногорії.

Стислий виклад змісту рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків у зв'язку з тим, що як на поважність причин заявник посилався на обставини, які стали йому відомі після укладення мирової угоди та її затвердження оскаржуваною ухвалою, за якими збільшився обсяг спадкової маси, яка була предметом спору, а також вчинення іншим спадкоємцем дій, направлених на отримання спадщини в судовому порядку за місцем її знаходження в іншій країні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини зводяться до непогодження заявника з умовами мирової угоди внаслідок фактів, що стали йому відомі після її затвердження судом, що не стосуються поважності причин пропуску строків на оскарження та спростовують неможливість оскарження ухвали з причин її незаконності протягом п'яти днів з часу отримання.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року від ОСОБА_4 05 грудня 2016 року надійшла заява про поновлення строків для апеляційного оскарження ухвали із зазначенням поважності причин пропуску встановленого законом строку та з'ясування обману іншою стороною у справі щодо об'єму спадкової маси, які в ухвалі від 04 листопада 2016 року суд вже визнав неповажними. Крім того, як на іншу обставину для поновлення пропущеного для оскарження ухвали строку посилався на участь у справі малолітньої особи, ОСОБА_3, який не володіє достатньою процесуальною правоздатністю. Суд апеляційної інстанції визнав зазначену обставину неповажною, оскільки на захист його інтересів у справі діяв законний представник ОСОБА_4, який на власний розсуд вчинив дії також в інтересах малолітнього сина та звернувся з оскарженням ухвали з порушенням встановлених процесуальним законом строків, поважність причин пропуску яких були визнані неповажними.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року, справу направити до апеляційного суду для розгляду скарги по суті.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що мирова угода укладена внаслідок обману відповідача про те, що він відмовиться від своїх прав на частку майна померлої дружини позивача, яке знаходиться за межами України. Однак про існування обставин, якими він пояснює подання апеляційної скарги на ухвалу із пропуском строків заявник дізнався лише в листопаді 2016 року в суді першої інстанції м. Бар, під час отримання копії позовної заяви ОСОБА_4

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Як встановлено судом апеляційної інстанції, копія оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції отримана заявником 27 березня 2015 року, а апеляційна скарга на це судове рішення подана 24 жовтня 2016 року, тобто після спливу одного року та шести місяців.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

За положеннями частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються судом в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

З метою реалізації цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує усталена судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому необхідно враховувати, що строки, передбачені законом на подання апеляційної скарги, мають дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди, користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави, за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та одного із фундаментальних принципів res judicata, принципу остаточності рішення.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у цій справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, зазначивши, що, звертаючись у жовтні 2016 року до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, постановлену 20 березня 2015 року, ОСОБА_4 на 5 місяців пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали. Установивши, що ним не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску такого строку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за зазначеною апеляційною скаргою позивача через невиконання останнім вимог процесуального закону.

Верховним Судом враховано, що заявник як на підставу поважності пропуску строків апеляційного оскарження посилався на ті самі підстави, які вже були визнані судом апеляційної інстанції неповажними в ухвалі про залишення справи без руху.

Доводи касаційної скарги щодо наявності поважних причин подання апеляційної скарги із порушенням визначеного законом строку апеляційного оскарження спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на наведене, доводи касаційної скарги Верховний Суд визнає необґрунтованими, а ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року такою, що не підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак