Справа № 185/8723/18
Провадження № 2/185/976/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 березня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання її та її дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою м.Павлоград, вул.Дніпровська, 350/12.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач ОСОБА_2 її дочка, разом з малолітніми онуками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрована у квартирі, але з травня 2014 року фактично за адресою реєстрації не проживає, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, особистих речей відповідача та її дітей у квартирі немає.

Рішенням суду від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у зв'язку з тим, що судом було встановлено наявність перешкод з боку позивача для їх проживання у квартирі. Підставою позову було непроживання відповідачів у квартирі з 2014 по 2016 рік.

Підставою даного позову є непроживання відповідачів у квартирі з дня ухвалення рішення суду, тобто з 17 жовтня 2016 року по теперішній час.

Після ухвалення рішення суду відповідачі до квартири не вселилися, ніяких дій, направлених на реалізацію свого права проживання, не вчиняли.

Позивач зі свого боку не чинила відповідачам перешкод у вселенні чи користуванні квартирою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що відповідач з дітьми з травня 2014 року не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Позивач не чинить перешкод у проживанні відповідача. У 2016 році було ухвалено судове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_3 про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. ОСОБА_2 зверталась з позовом про вселення, але не вчинила жодних дій на виконання рішення суду і фактично до квартири не вселилась. На даний час строк виконання судового рішення закінчився. Відповідач мешкає в іншому населеному пункті і працює там, не має наміру користуватися квартирою, яка належить позивачу. Реєстрація у квартирі відповідача та дітей перешкоджає позивачу в отриманні пільг на оплату комунальних послуг, на які вона має право як учасник бойових дій, оскільки між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, що робить неможливим отримання у відповідача необхідних документів. Ніяких перешкод для вселення відповідача та дітей позивач не чинила, квартира на даний час порожня, ніякі сторонні особи там не проживають.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що позивач вже зверталась з позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судом було встановлено, що позивач змінила замки у квартирі, де проживає квартирант. Рішенням суду її з дітьми було вселено до квартири, вона зверталась до виконавчої служби, однак рішення не було виконано через несплату авансового внеску. Авансовий внесок на виконання рішення про вселення трьох осіб складає більше 10 000 грн, вона не в змозі сплатити таку суму. У червні 2018 року вона намагалася самостійно вселитись до квартири, однак там проживали сторонні особи, які її не пустили. З цього приводу вона писала заяву до Павлоградського відділу поліції. Вона намагалася вирішити питання про вселення у добровільному порядку, однак позивач відмовляється від будь-якого спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає.

Представник органу опіки та піклування Павлоградської міської ради у судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с.49-50).

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину

У квартирі зареєстровані дочка власниці ОСОБА_2 та малолітні онуки ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно з копією акта ОСББ «Дніпровська, 350» відповідач та її діти не проживають за місцем реєстрації, починаючи з 2014 року (а.с.12).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 та її дітей такими, що втратили право користування квартирою. Рішення набрало законної сили 25 січня 2017 року (а.с.40).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2017 року вселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_3. Рішення набрало законної сили 12 червня 2017 року (а.с.38-39).

ОСОБА_6 державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 надано відповідь на її звернення про звільнення від сплати авансового внеску при пред'явленні виконавчого документа на виконання (а.с.36-37).

Як пояснила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, 21 листопада 2018 року їй були повернуті виконавчі листи про вселення її та дітей через несплату авансового внеску.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт відсутності відповідача та дітей за місцем реєстрації.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше проживала по сусідству з ОСОБА_3 за адресою м.Павлоград, вул.Дніпровська, 350/17. У квартирі 12, яка належить ОСОБА_3, відповідач з дітьми не проживає з травня 2014 року, там взагалі ніхто не живе, ніяких квартирантів немає. У неї є ключ від квартири, вона навідує квартиру приблизно раз на місяць, в квартирі відключено електропостачання, води також немає. Ключ їй дала ОСОБА_3, щоб вона наглядала за квартирою. Не було такого, щоб хтось приходив і намагався потрапити до квартири.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. У квартирі 12, яка належить ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_2 не проживає з 2014 року. На даний час у квартирі ніхто не проживає, квартирантів немає.

Однак відповідачем вчинялися дії, що свідчать про намагання вселитися до квартири.

13 червня 2018 року Павлоградським відділом поліції було зареєстровано заяву ОСОБА_2 (ЖЄО № 14934).

За змістом цієї заяви ОСОБА_2 просить вжити заходи стосовно її матері ОСОБА_3, яка незаконно уклала договір про заселення квартирантів за наявності рішення суду про вселення до квартири її та її дітей.

Того ж дня ОСОБА_2 були надані працівнику поліції письмові пояснення про те, що вона «звернулася до поліції для фіксації, адже в подальшому бажає судового розбирання».

Даних про те, що за заявою ОСОБА_2 проводилася перевірка, немає.

Як пояснила у судовому засіданні відповідач, вона не має власного житла, вимушено проживає в орендованій квартирі, не має коштів на сплату авансового внеску для звернення до виконання рішення суду про вселення.

Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, тому відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації була вимушеною, відповідач не втратила інтерес до житла до теперішнього часу, про це свідчить її звернення у червні 2018 року до поліції з приводу наявності перешкод для її вселення в квартиру.

Зокрема є перешкодою для вселення відповідача те, що у квартирі змінений замок, ключа у відповідача немає.

Як пояснила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, вона брала участь у приватизації квартири за адресою АДРЕСА_4, їй належала 1/4 частка цієї квартири, у 2018 році вона подарувала цю частку квартири своєму батькові.

Зазначене також свідчить про наміри відповідача проживати за місцем реєстрації.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позивач звільнена від сплати судового збору, тому витрати на сплату судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Витрати на сплату судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

-ОСОБА_3, 73000 м.Херсон, вул.Радянська, 21, РНОКПП НОМЕР_1,

-ОСОБА_2, адреса реєстрації АДРЕСА_5, адреса фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2,

-Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, 51400 Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Соборна, 95, .

Суддя У.М. Болдирєва