Провадження № 2/161/3336/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/1365919 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовують тим, що вони є власниками житлового приміщення № АДРЕСА_1 . Крім них, в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_4 . Вказують, що відповідач не проживав та не проживає у квартирі. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому тривалий час.

Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, водночас, у заявах від 16.10.2019р. просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві від 16.10.2019 року позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, просив розглядати справу за його відсутності.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2010 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками жилого приміщення АДРЕСА_1 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7).

Прізвище « ОСОБА_3 ) змінено на « ОСОБА_3 », що стверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 01.08.2010 року (а.с.5).

З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.07.2019 р. №51836 вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4 (а.с. 9).

З доводів позивачів, відповідач з моменту реєстрації у вказаній квартирі не проживає. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 01.10.2019 р. позовні вимоги визнав.

Крім того, як вбачається з довідки органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Надія» від 30.11.2019р. №22 ОСОБА_4 з 2017 року проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 (а..с 10).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, оскільки з 2017 р. у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 підлягає до задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, статтями 319, 320, 383, 391 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк