Справа № 344/6384/18
Провадження № 2/344/1157/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 30 січня 2018 року (реєстр № 98) таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитну угоду № 229К про надання кредиту у загальній сумі 484000 грн. з терміном повернення не пізніше 17.07.2015 року. Надання коштів здійснювалося траншами, які оформлялися окремими договорами про їх видачу, а саме: договір про видачу траншу № 229К/1 від 17.07.2008 року на суму 242000 грн., договір про видачу траншу № 229К/2 від 05.08.2008 року на суму 242000 грн. З метою забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

30.01.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим № 98, згідно якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - вищевказаний предмет іпотеки за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна та задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 804 034 грн. Строк стягнення визначено за період з 17.07.2008 року по 11.12.2017 року. Вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

Відповідач приховав, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.04.2015 року та рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду від 27.01.2017 року в порядку перегляду рішення суду першої інстанції у справі №344/4690/13-ц вже задоволені вимоги ПриватБанку про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в АДРЕСА_1 за несплату позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань за договором 229 К від 17.07.2008 року шляхом продажу цього майна. Рішення судових інстанцій набрало законної сили, однак зупинено виконанням Вищим спеціалізованим судом України в зв`язку з витребуванням справи, що стверджується ухвалою суду касаційної інстанції від 20.03.2017 року.

При цьому сума заборгованості ОСОБА_2 за даним кредитним договором судовими інстанціями визначена 1 108 281,43грн (з яких 460329,10 - заборгованість за кредитом, 594 938 ,93 грн - заборгованість за процентами, 250 грн. штраф, 52763,40 коп - штраф (процентна складова).

Сума заборгованості, що відображена в виконавчому написі втричі перевищує названі обрахунки , що здійснені судом і самим же банком під час розгляду цієї справи за охоплений період стягнення. Нотаріус в силу своїх повноважень і вимог по вчиненні виконавчого напису повинен витребувати від стягувана заяву від імені боржника про відсутність спору щодо заборгованості, чого не було зроблено Тобто, заборгованість є спірною і документально підтверджено про цей спір.

Крім того, документи, які нотаріусу подавались на вчинення виконавчого напису містять різні відомості щодо умов укладеного договру і на які нотаріус зобов`язаний був звернути увагу. Так, договір траншу №229К/1 датовано, як 17.07.2008 року. Однак , на сторінці 2 цього договору вказано, що укладено його 24.01.2008 року. В тексті п.4.6 договору мається вклейка щодо проценту винагороди і яка впливає на обрахунки суми кредиту. Це повинно було викликати у нотаріуса сумнівність, адже оригінали документів нотаріус оглядає, як обов`язкові дії. Договори траншу є невід`ємною частиною кредитного договору № 229К і умовами договору з ним пов`язані безпосередньо.

ПриватБанк перед нотаріусом приховав той факт, що 28.05.2014 року слідчим відділом УМВС України в Івано-Франківській області винесено постанову про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потерпілими у кримінальному провадженні 000648 за ознаками злочину ч.1 ст. 358 КК про підробку документів по кредитним договорам в т.ч №229К.

Повідомлення ПриватБанк направив позивачці 29.12.2017 року, отримала вона цей документ тільки 12.01.2018 року, що стверджується витягом відстеження руху повідомлення по Укрпошті і банку надійшло повідомлення про це. Відповідно нотаріус міг би вчинити цей напис тільки після сплину 30 денного строку з моменту отримання позивачем повідомлення, тобто не раніше 12.02.2018 року, чого не дотримався.

За виконавчим написом стягнення звернуто на квартиру. В такому разі нотаріус повинен пересвідчитись у відсутності права проживання та користування цим майном неповнолітніх (малолітніх) дітей. У квартирі позивачки зареєстровані неповнолітні онуки. Тому звертати стягнення на підставі виконавчого напису не можна, тільки в судовому порядку із залученням органів опіки і піклування.

Про наявність оскаржуваного виконавчого напису позивачка дізналася випадково від представника банку в м.Івано-Франківську, оскільки зверталася туди з питанням мирного врегулювання спору, а потім ознайомилась з виконавчим провадженям у приватного виконавця Ткачук Л.М , у якого на виконанні перебуває виконавчий напис.

Крім цього до виконавчого напису в порушення ст.89 ЗУ « Про нотаріат» внесені відомості, що дійсності не відповідають. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час вчинення виконавчого напису підприємницька діяльність припинена. Однак, нотаріус зазначила, що вони є фізичними особами - підприємцями і не витребовувала додаткових відомостей для перевірки цієї інформації, а відтак внесла завідомо неправдиві відомості до виконавчого напису.

Не достовірною в виконавчому написі є інформація про дату посвідчення договору іпотеки, як 17.08.2008 року, хоча нотаріально договір посвідчено 17.07.2008 року.

Період стягнення в оскаржуваному виконавчому написі зазначено, як з 17.07.2008 року по 11.12.2017 року-9 років. Однак, ст.88 ЗУ «Про нотаріат» визначено , що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічна позиція викладена і в п.3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач вважає, що нотаріус свідомо порушила приписи законодавства, тому просила позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд про задоволення позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву суду не надав.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна у судове засідання не з`явилась. Суду надіслала пояснення в якому просила відмовити у задоволенні позову, розгляд справи здійснювати без її участі.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Пояснень до позову суду не надав.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, третьої особи ОСОБА_2 дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитну угоду № 229К про надання кредиту у загальній сумі 484000 грн. з терміном повернення не пізніше 17.07.2015 року. Надання коштів здійснювалося траншами, які оформлялися окремими договорами про їх видачу, а саме: договір про видачу траншу № 229К/1 від 17.07.2008 року на суму 242000 грн., договір про видачу траншу № 229К/2 від 05.08.2008 року на суму 242000 грн.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

З метою забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

30.01.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим № 98, згідно якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - вищевказаний предмет іпотеки за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна та задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 804 034 грн. Строк стягнення визначено за період з 17.07.2008 року по 11.12.2017 року.

Виконавчий напис звернуто до виконання. Постановою приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. від 17 квітня 2018 року відкрив виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису.

28.05.2014 року слідчим відділом УМВС України в Івано-Франківській області винесено постанову про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потерпілими у кримінальному провадженні 000648 за ознаками злочину ч.1 ст. 358 КК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Право вибору валюти грошового зобов`язання у договірних правовідносинах належить сторонам договору, що у свою чергу не забороняється законом та відповідає принципу свободи договору.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином спосіб захисту права позивачем обрано вірно, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, а визнання його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, надасть позивачу можливість поновити його порушені права у спосіб встановлений законом.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 30 січня 2018 року за реєстровим № 98 таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, 533, 605 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною 30.01.2018 року, зареєстрований у реєстрі за №98 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру з підвальним приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка:повний текст рішення складено 21.10.2019 року

Суддя Пастернак І.А.