Справа № 589/3445/17
Провадження № 2/589/98/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Євдокімової О.П.

при секретарі - Юрочко Л.М.,

за участі захисника Мороко С.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Шосткинського міськрайонного суду звернувся позивач з зазначеним позовом . Вимоги мотивує тим, що з дитинства її мати - відповідач по справі не забезпечила їй належного дитинства, залучала до тяжкої праці, погано піклувалась про неї, в результаті чого вона має ряд хронічних захворювань. Крім цього мати приїжджає до неї без попередження та впливає на її особисте життя.

Таким чином вважає, що такими діями мати завдала їй моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, тому просить стягнути з відповідачки

В судовому засіданні позов підтримала мотитивуючи її тими ж підставами. Додатково пояснила, що мати заставляла її мити посуд, вибивати килими, прибирати. І в результаті цих дій вона отримала хвороби спини. Крім цього її мати працювала на трьох роботах щоб утримувати її та її сестру, заставляла її допомагати носити сумки, що спричиняло їй моральні страждання. В результаті цього вона отримала захворювання хребта. Крім цього відповідачка не бажає доглядати онуку - дочку позивачки. Також вважає, що мати винна в тому, що у неї (позивачки) вкрали гроші, бо саме мати порадила їй зберігати гроші вдома та робити ремонт за власні кошти. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав мотивуючи його тими ж підставами.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій зазначила, що позов не визнає в повному обсязі, та просить справу розглядати без її участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідност.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

Згідност.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України.

Згідно ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідност.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою що до неї самої,членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень.

Відповідно до п.3 вказаноїПостанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.5 зазначеної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачці душевних страждань.

Згідно правової позиції - Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 р. зазначено,що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Між тим, вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли правовідносини, обумовлені сімейними стосунками, за якими відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона по винна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження своїх доводів позивач надала наступні докази , які досліджені в судовому засіданні , а саме : довідку про отримання допомоги від 13.07.2017р. 2017р. (а.с. 2); акт про відмову від отримання попередження про відключення електроенергії від 26.09.2017р.( а.с.19), квитанція про сплату за спожитий газ(а.с. 20-21), запрошення на ім`я позивачки служби захисту дітей (а.с.22), виписки з історії хвороби від 21.03.2017р.(а.с. 23), копію свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 26), копію позовної заяви до сестри позивачки (а.с. 37), копію свідоцтва права власності на житло (а.с. 40), відповідь поліції щодо відсутності в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення (а.с.41,42), копію свідоцтво про народження дитини (а.с. 45), копію витягу з державного реєстру(а.с. 46) , довідку щодо складу сімї (а.с. 47), виписки (а.с. 53), білети (а.с. 54) розрахунки позивачки щодо негативного впливу на неї оточуючих , наслідки такого впливу, та шляхи подолоння їх (а.с. 59-66), заява та листи позивачки (а.с.59- 69,86-88), виписка заборгованості (а.с.110-112 ), витяг з журналів виклику мобільного телефону (а.с. 129 ).

Дослідивши зазначені матеріали суд приходить до переконання , що зазначені матеріали та доводи позивача жодним чином не свідчать про заподіяння їй моральних страждань, так як відсутні докази вчинення відповідачем протиправної дії стосовно позивачки , відповідно до якої наступає наслідок у вигляді заподіяння їй моральної шкоди .

Так позивач не надала жодних доказів на підтвердження своїх доводів заявлених у судовому засіданні.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і за таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови в позовних вимогах.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19,71-76, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 258 268, 272-273, 279, 352 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 3,12-13, 15-16, 22-23, 1166-1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Конституції України

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова