провадження № 22-ц/824/4529/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 23 000 доларів США та 3% річних за період прострочення відповідачем основного зобов'язання у сумі 2 987,05 доларів США.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року зупинено провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем не було обґрунтовано у чому полягає об'єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи Оболонським районним судом міста Києва. Відповідачем не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені Печерським районним судом міста Києва при вирішенні цієї справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи з предмету, підстав позову та з урахуванням того, що відповідачем визнано отримання коштів за розпискою. Суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не встановив наявність жодної об'єктивної обставини неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. На думку позивача, суд навмисно затягує розгляд справи з порушенням вимог ст. 210 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним об'єктивно перешкоджає розгляду даної справи, оскільки підставою для звернення з вказаним позовом до суду позивача є саме зазначений договір, який оспорюється в судовому порядку. Встановлення та оцінка обставин (фактів), які є предметом даного судового розгляду без вирішення справи Оболонським районним судом міста Києва є не можливими.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Разом з тим, судом не враховано, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з вимогами ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що 01 липня 2014 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики у вигляді розписки. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Підставою для зупинення провадження у даній справі став факт розгляду Оболонським районним судом міста Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що будь-які перешкоди для розгляду справи за позовом ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики у суду першої інстанції були відсутні, оскільки надані позивачем у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. На даний момент договір позики є дійсним і відповідач ОСОБА_6 не позбавлений права доводити його недійсність в межах розгляду даної справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не проаналізував предмет та підстави позову у справах і не зазначив об'єктивні обставини, які б вказували на те, що розгляд зазначеної справи є неможливим до розгляду Оболонським районним судом міста Києва цивільної справи про визнання договору недійсним.

Також судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відсутні підстави вважати відсутньою можливість на підставі наданих доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_5 обґрунтовує свої вимоги та обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6, будучи обізнаним про розгляд судом зазначеної справи з 31 серпня 2018 року (а.с.31), вважаючи недійсним договір, на підставі якого позивач просить стягнути з нього кошти, з метою своєчасного розгляду і вирішення справи та метою ефективного захисту порушених прав не звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору недійсним, а лише 27 вересня 2018 року подав до іншого суду зазначений позов і в зв'язку з цим просив суд зупинити провадження у зазначеній справі.

На думку апеляційного суду зазначене не може свідчити про добросовісне користування процесуальними правами і фактично суттєво затягує розгляд справи по суті.

Отже, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

За таких обставин, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, а, отже, застосовано з порушенням вимог ст.ст. 2, 210, пункту 6 частини першої ст. 251 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 210, 252, 374, 376, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року скасувати та направити цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді : Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.