Справа № 492/1002/18
Провадження № 2/492/43/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.

за участю секретаря судового засідання - Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

Представника позивача - адвоката Бардука М.В.,

Представника відповідача - адвоката Пояркової О.В.

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 р. представник ОСОБА_2 - Дабіжа О.А. (далі за текстом - позивач) звернулась до Арцизького районного суду Одеської області із вказаним позовом, в якому просила солідарно стягнути грошові кошти з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі за текстом - відповідачі) в сумі 1 250 000,00 (один мільйон двісті п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_8, який 5 лютого 2016 року склав заповіт, згідно якого зробив розпорядження щодо належного йому майна. 12 вересня 2016 року батьком позивача була видана довіреність на ім'я ОСОБА_3, відповідно до якої її уповноважено представляти інтереси ОСОБА_8 як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того ОСОБА_3 було делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія», у зв'язку з хворобою ОСОБА_8, довіреність була підписана його матір'ю - ОСОБА_4 На початку червня 2018 року позивачу стало відомо, що 13 вересня 2016 року на підставі вказаної довіреності ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_8, було укладено договір купівлі-продажу (частки в статутному капіталі) ПП «Південна логістична компанія» з ОСОБА_9 Згідно п. 1.1 цього Договору продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що еквівалентно 5 000 000 гривень 00 копійок, які на думку представника позивача, також повинні бути включені до спадкового майна та повинна розподіленою рівними частками між спадкоємцями першої черги, однак, відповідачі вказані грошові кошти, отримані в результаті даного правочину, привласнили. Батько позивача у зв'язку зі станом здоров'я та тяжкою хворобою, не мав можливості контролювати свої дії, підписуючи вищевказану довіреність. На думку представника позивача, діями відповідачів були порушені права ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_8, оскільки він був позбавлений права успадкувати грошові кошти від продажу частки у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія». Таким чином, на думку представника позивача, ОСОБА_1 має право на отримання своєї частки у розмірі 1 250 000,00 гривень від продажу частки у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що зумовило звернення до суду.

Згідно Протоколу автоматичного розподілу справу було передано судді Крутовій О.М.

12.11.2018 р. у зв'язку з припиненням повноважень судді Крутової О.М., вказану цивільну справу повторно розподілено та передано судді Череватій В.І.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року справа прийнята до провадження судді Череватої В.І. (а.с. 3 т. 2).

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 - адвокат Бардук М.В. не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, згідно якій позов підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Пояркова О.В. не з'явилася, звернулась до суду з заявою, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідача ОСОБА_3, позов не визнала та просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 09.10.2018 року представник відповідача звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, згідно якого просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 107 - 113 т. 1).

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи є заява ОСОБА_4 про розгляд справи за її відсутності, згідно якій вона просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 190 т. 1).

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьком вказаний ОСОБА_8, матір'ю - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 128 (а.с. 24, 25 т. 1).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 15 жовтня 2016 року, актовий запис № 9442 (а.с. 26 т. 1).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМХ № 570441 від 12 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, є його син - ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_3, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_3, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 24.02.2014р., індексний номер: 18162968, зареєстрованого 17.02.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 (а.с. 27 т. 1).

Відповідно до копії заповіту НОМЕР_4 від 05 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 203, ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого: належну йому частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, заповів своїй матері ОСОБА_4; належну йому частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4, заповів своєму сину ОСОБА_12; 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_1, заповів своєму сину ОСОБА_12; 1/3 частку належної йому квартири АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_3; належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_3, заповів своєму сину ОСОБА_1; будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації, та з чого б воно не складалося, заповів своєму сину ОСОБА_12 та сину ОСОБА_1 в рівних частках кожному; будь-яке рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації, заповів ОСОБА_3 (а.с. 28 - 30, 160 т. 1).

12 вересня 2016 року ОСОБА_8 була видана довіреність серії НВХ № 888941 на ім'я ОСОБА_3, посвідчена Комісаровою С.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідно до якої ОСОБА_3 уповноважено представляти інтереси ОСОБА_8 як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того ОСОБА_3 було делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія». У зв'язку з хворобою ОСОБА_8, за його дорученням та в його присутності, довіреність була підписана його матір'ю - ОСОБА_4 (а.с. 31 т. 1).

13 вересня 2016 року був укладений договір купівлі - продажу (частки в Статутному капіталі) ПП «Південна логістична компанія» між ОСОБА_8, в особі уповноваженого представника ОСОБА_3, яка діяла на підставі вищевказаної довіреності (надалі - Продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_9, (надалі - Покупець), з другої сторони. Згідно з умовами зазначеного Договору продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що еквівалентно 5 000 000 гривень 00 копійок. Оплата вартості частки, здійснено Покупцем до підписання цього Договору (а.с. 32 - 34 т. 1).

В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 - відповідачем по наявній справі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 120, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 (а.с. 118 - 119 т. 1).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_6 від 24 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина - ОСОБА_3 - на 1/3 частку у спадщині та його син - ОСОБА_12 - на 2/3 частки у спадщині. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Ламан А.І. 20.07.2013 року за реєстровим № 1817, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 1883513. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири видано ОСОБА_3 (а.с. 122 - 124 т. 1).

Як вбачається з копії виписного епікризу від 28.02.2016 року, ОСОБА_8 в період з 15.02.2016р. по 29.02.2016р. проходив лікування у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні ім. С.П. Боткіна м. Москва Російської Федерації, з діагнозом: пухлина (анапластична астроцитома) лівої тім'яно - скронево - потиличної локалізації (С71). 16.02.2016 року ОСОБА_8 була проведена операція: кістково - пластична трепанація черепа в лівій тім'яно - скронево - потиличної області. Видалення пухлини лівої скронево - тім'яно - потиличної локалізації з застосуванням мікроскопа ОРМІ Vario і інтраопераційним опроміненням (IntraBeam) (а.с. 125 т. 1).

Як вбачається з копій виписних епікризів з історії хвороби від 20.03.2016 року, від 22.03.2016 року, від 28.03.2016 року, ОСОБА_8 в період з 11.03.2016р. по 22.03.2016р., з 23.03.2016 року по 28.03.2016 року проходив лікування у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні ім. С.П. Боткіна м. Москва Російської Федерації, з діагнозом: стан після видалення анапластичної астроцитоми (G3) лівихтім'яно - скронево - потиличних часток (область шлуночкового трикутника) (С71.8) та інтраопераційного опромінення. Стан після декомпрессивної трепанації черепа в лівій тім'яно - скроневої області, видалення глиальної субкортикальної пухлини головного мозку лівої скроневої частки під мікроскопом. 12.03.2016 року ОСОБА_8 проведена операція - декомпресивна трепанація черепа в лівій тім'яно - скроневої області. Видалення глиальної субкортикальної пухлини головного мозку лівої скроневої частки під мікроскопом та костного лоскута (а.с. 126 - 132 т. 1).

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 162285, ОСОБА_8 в період з 05.05.2016 року по 16.05.2016 року проходив лікування в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України». Для лікування ОСОБА_8 виписувались лікарські препарати. 10.05.2016р. ОСОБА_8 проведено МРТ. 12.05.2016 року йому була виготовлена індивідуальна термопластична маска та проведена РХ-операція на лінійному прискорювачі (а.с. 133 - 134 т. 1).

Як вбачається з копії медичної документації, ОСОБА_8 проходив лікування в нейрохірургічному відділенні Одеської клінічної лікарні в період з 15.06.2016 року по 30.06.2016 року, з 23.08.2016 року по 06.09.2016 року. 17.06.2016 року ОСОБА_8 проведена операція - видалення кісточної пухлини головного мозку лівої півкулі головного мозку. ОСОБА_8 пройшов курс антибактеріальної, стимулятивної терапії. 30.08.2016 року проведена операція - установка резервуара Омайя в кисту пухлини. Пройшов курс противоотечної, дегідротаціонної терапії. 26.08.2016 року ОСОБА_8 проходив комп'ютерну томографію головного мозку (а.с. 135 - 136 т. 1).

Згідно з копіями довідок № № 41, 42 від 04.10.2018 року, виданих ПП «Південна логістична компанія», ОСОБА_8 був засновником ПП «Південна логістична компанія» з 10.07.2013 року по 13.09.2016 року та працював на посаді директора з 04.01.2008р. по 08.02.2016р., і його заробітна плата за період з січня 2015 р. по лютий 2016 р. склала 25 739,33 грн. ОСОБА_8 за період з 10.07.2013р. по 13.09.2016р. дивіденди не нараховувались та не виплачувались (а.с. 137 - 138 т. 1).

Як вбачається з копії рішення засновника ПП «Південна логістична компанія» № 2/2013 від 10 липня 2013 року, копії договору купівлі - продажу частки в статутному капталі від 10.07.2013 року, посвідченого Омаровою В.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, укладеного між ОСОБА_17 (надалі - Продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_8 (надалі - Покупець), з другої сторони, ОСОБА_17 продала, а ОСОБА_8 купив частку, яка складає 100% статутного капіталу або 434 000,00 гривень. Статутний капітал підприємства складає 5 000 000 гривень. Продаж ПП «Південна логістична компанія» здійснено за ціною 434 000 гривень (а.с. 134 - 140 т. 1).

Згідно з копією довідки № 43 від 04 жовтня 2018 року, виданої ПП «Південна логістична компанія», за період з 10 липня 2013р. по 13 вересня 2016р. Статутний капітал ПП «Південна логістична компанія» формувався грошовими коштами засновника ОСОБА_8 всього на суму 5 000 000,00 гривень (а.с. 141 - 142 т. 1).

Як вбачається з копії довідки № 44 від 04 жовтня 2018 року, виданої ПП «Південна логістична компанія», станом на 13 вересня 2016 року заборгованість ПП «Південна логістична компанія» перед фізичною особою ОСОБА_9 складає 290 000,00 гривень, згідно Договору № 23/08 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі від 23.08.2018р. на суму 145 000,00 гривень, та Договору № 22/08 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі від 22.08.2018р. на суму 145 000,00 гривень (а.с. 143 - 145 т. 1).

Відповідно до копій розписок від 13.09.2016р., ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_3 1 800 000, в рахунок боргу ОСОБА_8, ОСОБА_3, в розмірі 2 000 000 гривень, взятих в борг в грудні 2013 року на придбання нерухомого майна в Російській Федерації. ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_3 1493700 гривень, для виводу з залогу по іпотечному договору квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 146 - 148 т. 1).

Для лікування чоловіка ОСОБА_8 та на потреби родини, відповідачем по наявній справі ОСОБА_3 було позичено у ОСОБА_9: 06.02.2016 р. - 30 000 грн.; 25.04.2016р. - 60 000 грн.; 21.08.2016р. - 60 000 грн.; 25.06.2016р. - 60 000 грн.; 30.08.2016 р. - 75 000 грн.; 30.06.2016р. - 100 000 грн.; 03.05.2016р. - 250 000 грн.; 02.03.2016р. - 400 000 грн.; 06.02.2016р. - 500 000 грн., що підтверджується копіями відповідних розписок, наданих ОСОБА_9, з яких також вбачається, що 13.09.2016 року в день продажу частки ОСОБА_8 в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія", ОСОБА_3 повернула ОСОБА_9 зазначені грошові кошти у повному обсязі, про що свідчить його підпис в зазначених боргових розписках (а.с. 149 - 157 т. 1).

Тобто на лікування ОСОБА_8, відповідачем по наявній справі ОСОБА_3 було позичено і витрачено 1 325 000 грн.

Також була позичена значна сума коштів на утримання родини, яка проживала разом з відповідачем по наявній справі ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_8, а саме відповідача по наявній справі ОСОБА_4, синів ОСОБА_8 - ОСОБА_12, ОСОБА_1. В період з лютого по вересень 2016 року, відповідачем ОСОБА_3 було позичено у ОСОБА_9 210 000 грн. на витрати по утриманню сім'ї.

Таким чином, станом на вересень, перед ОСОБА_9 існувала заборгованість за лікування і утримання родини у розмірі 1 535 000 грн.

На час, коли було виявлено захворювання і прийнято рішення щодо продажу частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», статутний капітал підприємства не був формований на 100% і для продажу 100% частки статутного капіталу необхідно було сформувати статутний капітал і до внести 82 000 грн. На час продажу частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія», ОСОБА_3 та ОСОБА_8 для остаточного формування статутного капіталу, було позичено у ОСОБА_9 сума у розмірі 82 000 грн., яка була внесена до статутного капіталу Підприємства, що підтверджується розпискою від 13.09.2016 р. і Довідкою № 43 від 04.10.2018 р. 13 вересня 2016 року, ще за життя ОСОБА_8, був укладений Договір купівлі-продажу 100% частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія" і отримані кошті у розмірі 5 000 000 грн. В той же день, ОСОБА_3 розрахувалася з ОСОБА_9 за борговими зобов'язаннями її сім'ї. А саме: 1 325 000 грн. - кошти отримані на лікування; 210 000 грн. - кошти отримані на утримання родини за цей період; 82 000 грн. - кошти отримані на формування статутного капіталу ПП "Південна логістична компанія"; 1 800 000 грн. - кошти, отримані на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_8 і частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія"; 1 493 700 грн. - для зняття забезпечення по договору іпотеки з квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними розписками (а.с. 149 - 157 т. 1). Зобов'язання щодо зняття забезпечення ОСОБА_9 виконанні в повному обсязі, про що свідчать Лист Банку від 08.10.2018 p., Договір про розірвання іпотечного договору від 02.10.2017 p. (а.с. 176 т. 1), Договір застави майнових прав від 13.01.2017 р. Тобто, на загальну суму 4 910 700 грн. Крім того, ПП "Південна логістична компанія" була придбана ОСОБА_8 за 434 000 грн., а продана за 5 000 000 грн. Протягом 2015 року, ОСОБА_8 було внесено 4 484 000 грн. до Статутного капіталу ПП "Південна логістична компанія". Вказана сума також була надана ОСОБА_9 і були борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Однак, коштів від продажу ПП "Південна логістична компанія" на погашення всього боргу було недостатньо і ці зобов'язання перешли до відповідача ОСОБА_3

Як вбачається з копії договору про розірвання іпотечного договору серії НМТ № 231270, посвідченого Ламан А.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15 липня 2011 року за № 2060, від 02 жовтня 2017 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Іпотекодержатель), з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_12 (надалі - Іпотекодавці), з іншої сторони, уклали Договір про наступне: відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та у зв'язку з переходом права власності на квартиру, яка є Предметом іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. № 2060, до ОСОБА_3 та ОСОБА_12, а саме: 1/3 частки - до ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області 24.04.2017р. Р№1-348, 2/3 часток - до ОСОБА_12 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області 27.04.2017р. Р№ 1-376, Іпотекодавцями за Іпотечним договором вважаються ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (а.с. 176 т. 1).

Таким чином, якщо позивач вважає, що він претендує на частину в спадковому майні, то він також має взяти на себе боргові зобов'язання свого батька.

Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири від 25 серпня 2016 року № 116-ЦС-7В, укладеного між Акціонерним товариством «Спеціалізоване Будівельно - Монтажне Об'єднання «ЛенСпецСМУ» (надалі - Продавець), та ОСОБА_8 (надалі - Покупець), продавець продав, а покупець купив за 5 088 888 руб. 00 копійок квартиру АДРЕСА_8. (а.с. 158 - 159 т. 1).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка влежала на праві власності ОСОБА_8, на підставі договору купівлі - продажу (а.с. 160 т. 1) і також була включена до заповіту, находилася в заставі і забезпечувала зобов'язання у розмірі 1 497 300 грн. перед AT Райфайзен Банк Аваль" в рамках фінансування групи компаній, які здійснювали вільні бізнес проекти. Це підтверджується Іпотечним договором від 15.07.2011 p. (а.с. 161 - 170 т. 1), Договором про внесення змін до Іпотечного договору від 24.10.2011 p., Договором про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2013 р.

Тобто, для припинення застави, необхідно було погасити заборгованість перед банком чи знайти іншого поручителя, який візьме на себе зобов'язання за Договором застави перед банком. Відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було вирішено погасити цю заборгованість перед банком за рахунок коштів, отриманих від продажу частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія". У разі існування застави, квартира, яка була включена до заповіту, переходила до спадкоємців разом з боргом, який цей залог забезпечував.

Як вбачається з копії довідки № Д2-КБ/7-445 від 08.10.2018р., виданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», 13 січня 2017 року, забезпеченням Генеральної кредитної угоди № 01/3-0-1/196 від 29.07.2008 року, крім іншого майна, виступала іпотека квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що належала на праві власності Поручителю - фізичній собі ОСОБА_8 У зв'язку зі смертю 16 вересня 2016 р. ОСОБА_8, вказана квартира не могла виступати забезпеченням по зобов'язанням по Генеральній кредитній угоді № 01/3-0-1/196 від 29.07.2008р., тому Кредитним комітетом Банку було прийнято рішення щодо заміни предмету застави, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (на момент виведення з забезпечення оцінка Банку складала 2 298 000,00 грн.), що належала на праві власності Поручителю - фізичній особі ОСОБА_8, а після смерті його спадкоємцям, на заставу грошових коштів на депозитних рахунках у сумі 1 497 300 грн. (а.с. 170 т. 1).

Відповідно до копії договору застави майнових прав № 12/Д2-КБ/7 (по депозитному договору з фізичною особою) від 13 січня 2017 року, ОСОБА_9 виступив майновим поручителем за ТОВ «Гала Блейд», ТОВ «Блейд Н», ТОВ «АВІС» перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вартість Предмету застави оцінюється сторонами на момент укладення даного договору в сумі 1 493 700,00 гривень (а.с. 171 - 175 т. 1).

Таким чином, на підставі вище перелічених доказів, можна зробити висновок про те, що частка у розмірі 1 250 000,00 гривень від продажу частки у Статутному капіталі, яка на думку представника позивача, належить ОСОБА_1, є співмірною з витратами на лікування, які понесла відповідач по наявній справі ОСОБА_3 на лікування батька позивача - ОСОБА_8

Відповідно до копії рахунку - фактури № б/н від 18.09.2016 року, відповідачем по наявній справі ОСОБА_3 витрачено на поховання ОСОБА_8 78 820,00 гривень, на копання могили витрачено 1 000,00 гривень, що підтверджується копією договору - замовлення від 18.09.2016 року (а.с. 177 - 178 т. 1).

Як вбачається з довідки, виданої державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. від 10.06.2018р. № 721/02-14, ОСОБА_4 була подана заява до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 Станом на сьогоднішній день ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за заповітом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (а.с. 209 т. 1).

Відповідно до копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 14.02.2019 року ПП «Південна логістична компанія», зареєстроване як юридична особа, засновник ОСОБА_9 Розмір внеску до статутного фонду - 5 000 000 гривень.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року, визнано обов'язковою особисту участь позивача ОСОБА_1 у судовому розгляді справи (а.с. 17 т. 2).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 лютого 2019 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 20.02.2019 року. Клопотання про виклик свідка задоволено. В судове засідання викликано свідка ОСОБА_9, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5.

20 лютого 2019 року в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що з ОСОБА_8 він був знайомий приблизно 10 років. Він був топ-менеджером компанії ПП «Південна логістична компанія», у них були спільні проекти (продаж майна). Квартира АДРЕСА_1, належала його матері та сестрі. У 2016 році йому подзвонив ОСОБА_8 та повідомив, що йому діагностували рак (пухлина головного мозку), і ними було прийнято рішення про те, що компанію він передасть йому. ОСОБА_8 необхідні були кошти на лікування та проживання. У них були різні варіанти, однак вони зупинились на продажі компанії, що і відбулось у вересні 2016 року. Продаж компанії відбувся саме відповідачем по наявній справі - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Під час договору була присутня мати померлого, однак не в момент підписання договору, а вона лише знаходилась в квартирі, в якій також знаходився і ОСОБА_8 Фактично на день підписання договору, були вже розписані грошові кошти за взаємною згодою. Гроші ОСОБА_8 він віддав раніше до підписання договору - на різні потреби, а підписання договору було формально. Він гроші віддавав родині, адже ОСОБА_8 та ОСОБА_3 були для нього дуже близькими людьми. Він видавав гроші дружині ОСОБА_21 - ОСОБА_3, оскільки вони так домовлялись. Гроші ОСОБА_3 брала в борг на операції ОСОБА_8 Перший раз він гроші віддав 6 лютого 2016 року, потім привозив гроші в лікарню в м. Москві - в березні, далі ОСОБА_8 лікувався в м. Києві - в травні, а потім в м. Одесі - влітку. Загальна сума на лікування, яку він дав в борг ОСОБА_3 складала 1300000 гривень. Квартиру він придбав за 5 000 000 гривень. В грудні 2015 року ним було видано 2 000 000 гривень на придбання нерухомості, і залишок склав 1500000 млн. гривень - вивід квартири з залогу під майнове поручительство. Є довідка з банку, що квартира виведена з залогу, а в рахунок цього залогу внесені грошові кошти, які він залишив на операцію. Коли він надавав грошові кошти на лікування, були присутні і ОСОБА_3, і ОСОБА_8, однак гроші брала ОСОБА_3 Вони підрахували, щоб на все вистачило грошей, і у них вийшла грошова сума в розмірі 5 000 000 гривень. Під час підписання договору відповідач по наявній справі - ОСОБА_4 - мати померлого ОСОБА_8 не була присутня, вона лише знаходилась в квартирі. ОСОБА_4 брала у нього в борг гроші лише на проживання. ОСОБА_4 не отримувала від нього гроші в борг солідарно з ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідком, в зв'язку з тим, що даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

20 лютого 2019 року допит свідка ОСОБА_9 проводився згідно ч. ч. 3, 8 ст. 223 ЦПК України за відсутності позивача, законного представника та їх представника - адвоката Бардука М.В., оскільки вони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, з заявами про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались.

Також, 21 лютого 2019 року за вих. № 1899/19, представнику позивача ОСОБА_1, законного представника позивача ОСОБА_2 - адвокату Бардуку М.В., направлено повідомлення про те, що справа була призначена до розгляду на 20 лютого 2019 року на 13 годину 10 хвилин з викликом в судове засідання свідка ОСОБА_9 В судове по вищевказаній цивільній справі представник позивача ОСОБА_1, законного представника позивача ОСОБА_2 - Бардук М.В. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. 20 лютого 2019 року розгляд справи проводився за відсутності представника позивача, законного представника позивача та в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9, який з'явився до суду. Таким чином, представнику позивача ОСОБА_1, законного представника позивача ОСОБА_2 необхідно з'явитись до суду завчасно до дати наступного судового засідання по вищевказаній справі та ознайомитись з технічним записом судового засідання, яке відбулось 20 лютого 2019 року. Однак, позивач, законний представник та їх представник для ознайомлення з технічним записом судового засідання допиту свідка ОСОБА_9, до суду не з'явились.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із зазначеного випливає, право на спадкування мають особи, визначені згаданими нормами, зокрема або за заповітом, або за законом, перелік яких визначено нормами 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим статтею 207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2, 3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Суд застосував цю норму права з мотивів того, що між померлим ОСОБА_8, його дружиною - відповідачем ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_9 виникли правовідносини, пов'язані з договорами позики.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у зв'язку з важкою хворобою ОСОБА_8 тривалий час лікувався, на його лікування витрачались великі грошові кошти, які брались в борг у ОСОБА_9 і між ними існували боргові зобов'язання з приводу отримання ними грошей на лікування, які були відповідачем ОСОБА_3 повернуті ОСОБА_9 за рахунок продажу частки ОСОБА_8 в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія".

Крім того, знаючи про тяжку хворобу, ОСОБА_8 склав заповіт, та розпорядився своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Довіреність військовослужбовця або іншої особи, яка перебуває на лікуванні у госпіталі, санаторії та іншому військово-лікувальному закладі, може бути посвідчена начальником цього закладу, його заступником з медичної частини, старшим або черговим лікарем. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством.

Довіреність була видана померлим ОСОБА_8 з дотриманням вище перелічених норм Закону, і відповідач по наявній справі - ОСОБА_3 мала законне право вчиняти від імені ОСОБА_8 всі дії, в тому числі на продаж його частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія».

Суд застосував цю норму права з мотивів того, що представником позивача було зазначено про те, що довіреність від імені померлого ОСОБА_8 була отримана відповідачем ОСОБА_3 незаконно, з порушеннями норм права.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Cудом не приймається до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачі по наявні справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступили в змову між собою та незаконно продали частку померлого ОСОБА_8 в Статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія» та привласнили отримані гроші, оскільки ці доводи позивачем належними доказами не підтверджено та не доведено в судовому засіданні, чим ним не виконано його обов'язок, передбачений ст. 81 ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 в подальшому отриманими грошовими коштами від продажу частки, розрахувалась по борговим зобов'язанням ОСОБА_8 Також встановлено, що частка ОСОБА_8 в Статутному капіталі компанії, була продана ще за життя спадкодавця.

Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача щодо солідарного стягнення суми з відповідача ОСОБА_4, оскільки ці доводи також належними доказами не підтверджено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_9, ОСОБА_4 брала у нього в борг гроші лише на проживання. Відповідач ОСОБА_4 не отримувала від нього гроші в борг солідарно з відповідачем ОСОБА_3

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що, ОСОБА_4 була подана заява до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 Станом на сьогоднішній день ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за заповітом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців, як за заповітом, так і за законом, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

Також в судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_3 - відповідачем по наявній справі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 120, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_5.

За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_8 до складу спадщини увійшли: належна йому частка у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; належна йому частка у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4; 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_1; 1/3 частка належної йому квартири АДРЕСА_1; належна йому квартиру за адресою: АДРЕСА_3; нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації; рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В судовому засідання встановлено, що за життя померлий ОСОБА_8 склав заповіт.

Відповідно до копії заповіту НОМЕР_4 від 05 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 203, ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого: належну йому частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, заповів своїй матері ОСОБА_4; належну йому частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4, заповів своєму сину ОСОБА_12; 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_1, заповів своєму сину ОСОБА_12; 1/3 частку належної йому квартири АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_3; належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_3, заповів своєму сину ОСОБА_1; будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації, та з чого б воно не складалося, заповів своєму сину ОСОБА_12 та сину ОСОБА_1 в рівних частках кожному; будь-яке рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації, заповів ОСОБА_3 (а.с. 28 - 30, 160 т. 1).

Ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Однак, питання щодо визнання вищезазначеного заповіту, який залишив померлий ОСОБА_8, недійсним, або його скасування, учасниками справи не ставилось. За життя померлий ОСОБА_8 склав заповіт, в якому чітко зазначив, кому і яке майно він заповідає на випадок своєї смерті.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Представник позивача у позові посилався на норму права, яка передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, яку суд не застосовує, з мотивів того, що грошові кошти, отримані від продажу частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія", були спрямовані на лікування тяжко хворого спадкодавця, який у зв'язку з важкою хворобою проходив дорого вартісне лікування, в тому числі і за кордоном, вивід спадкового майна, яке в подальшому, увійшло спадкового майна та до заповіту, з залогу, а також на погашення його боргових зобов'язань, оскільки брались в борг у ОСОБА_9 великі грошові кошти на лікування, що також підтверджується матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_9

Таким чином, позивач, як спадкоємець спадкового майна свого батька, також повинен виступати по борговим зобов'язанням свого батька - спадкодавця ОСОБА_8

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 244, 245, 1216, 1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 76, 81, 141, 258 - 260, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2019 року.

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області