Єдиний унікальний номер 235/3889/18 Номер провадження 22-ц/804/635/19

Категорія 55 Номер провадження 22-ц/804/635/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року (під головуванням судді Назаренко Г.В.) у справі №235/3889/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в період з 01 вересня 2007 року вона працювала в Управлінні державного підприємства "Донецька залізниця". 08.08.2016 року була звільнена з роботи у звязку із переведенням до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

13.07.2017 року вона була звільнена з роботи у звязку із переведенням до регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку, заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2016 року по 08.08.2016 року та з 01.03.2017 року по 13.07.2017 року склала 60 709,82 грн.. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 60 709,82 грн., середній заробіток за весь час затримки по день подачі позовної заяви по державному підприємству «Донецька залізниця» в розмірі 126058,16грн. та по структурному підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" в розмірі 103 447грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила залишити вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.03.2016 року по 08.08.2016 року та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від ДП «Донецька залізниця» залишити без розгляду.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року в задоволенні заяви про залишення позовних вимог без розгляду відмовлено.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 28276,75 грн. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання сплати судового збору.

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2016 року 08.08.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині розміру заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 13.07.2017 року та в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити нове про

задоволення її позовних вимог. Вказує, що судом не враховані дані з табелю обліку робочого часу за березень 2017 року в частині того, що вона не знаходилась на простої та в частині виплати надбавки за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу.

З 20 березня по 17 липня 2017 року всі працівники перебували на простої. Проте вона здійснювала в цей період свої посадові обовязки у повному обсязі,що підтверджено табелями обліку використання робочого часу та книгою обліку явки на роботу. Тому розрахунки в табуляграмі за цей час не відповідають дійсності та підлягають перерахуванню із розрахунку 8-часового робочого дня і становлять за березень 2017 року 8863,40 грн.. Сума заборгованості за цей період склала 42076,27 грн..

Суд першої інстанції помилково прийняв до уваги як доказ наданий відповідачем ОСОБА_2 висновок ОСОБА_3 палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, оскільки він має консультативно-інформаційний характер і не є обовязковим для суду. Вважає, безпідставним посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин, які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, оскільки така позиція повністю спростовується доказами у справі. Посилання суду на те, що відсутність вини підприємства є поважною причиною для відмови в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку є необґрунтованими, оскільки гарантоване Конституцією України право на своєчасне одержання винагороди за працю не може бути обмежено.

Що стосується доводів відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як на підставу для відмови в нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, то вважає, що обовязок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат та вести бухгалтерський, податковий облік покладено на роботодавця, а не працівника. Доказів на підтвердження того , що саме проведення АТО ускладнило розрахунок з позивачем, відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що у звязку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Луганськ у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс- мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобовязань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Через відсутність вини підприємства у не проведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Укрзалізниця» наводить ті ж доводи, які зазначено в апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Так як суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона працювала у відповідача і їй при звільнення не була виплачена заборгованість по заробітній платі.

В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому

судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в якості провідного інженера сектору кадрів відділу кадрів служби кадрової та соціальної політики ДП «Донецька залізниця». Наказом№551/4ок від 03.08.2016 року з 08.08.2016 року була звільнена у звязку із переведенням до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця».

Наказом №10611/ДМ-ОС від 13.07.2017 року з 13.07.2017 року була звільнена у звязку із переведенням до регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця» з виплатою компенсації за невикористану відпустку в 9 днів.

Наказом № 270-710Л/ОС від 14.07.2017 року позивач з 14.07.2017 року була прийнята на роботу до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця», що підтверджується записами в трудовій книжці .

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 5501,74 грн., що відповідає розрахунку заробітної плати (табулеграми) про нарахування позивачці за цей же період заробітної плати в розмірі 5501,74 грн..За квітень-травень 2017 року дані про виплату заробітної плати відсутні.

Згідно відповіді від 24.05.2018 року на звернення ОСОБА_1 до ПАТ "Укрзалізниця» щодо надання довідки про заборгованість по заробітній платі відповідачем повідомлено, що на підконтрольній Україні території відсутні оригінали первинних, кадрових та фінансових документів для формування довідки.

Наказом в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017р. № 384-11 встановлено початок простою з 16.03.2017р. для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", наказано оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 №236/ДНД встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, з оплатою за час простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи

У разі виробничої необхідності та можливості забезпечення достатньої зайнятості

працівникам, начальникам відповідних виробничих підрозділів надати клопотання на відміну простою з зазначенням дати відміни,посади та прізвища працівника. (а.с.121-122).

Згідно розрахунків заробітної плати (табулеграм) ОСОБА_1 нараховано відповідачем до виплати заробітну плату: за березень 2017 року 5501,74 грн., сума до виплати 4303,79 грн., за квітень 2017 року - 4299,53 грн., сума до сплати 3362,63 грн., за травень 2017 року - 5716,62 грн., сума до сплати 3287,61 грн. (а.с.186-188 т.1).

З 13.03.2017року по 24.03.2017 року ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності.

Наказом №68-710К/ОС від 20.03.2018 року позивачка звільнена з роботи з 21.03.2018 року за власним бажанням,що підтверджується записом у трудовій книжці.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами, копіями наказів та трудової книжки, та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за березень-травень 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок ОСОБА_3 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду та видатковий ордер про виплату заробітної плати за першу половину березня 2017 року.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову з тих підстав, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелі обліку використання робочого часу, відповідач нічим не спростував недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за квітень-травень 2017 року та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачкою.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 5501,74 грн., що відповідає розрахунку заробітної плати (табулеграми) про нарахування позивачці за цей же період заробітної плати в розмірі 5501,74 грн..

Між тим, перевіряючи правильність наданих позивачем розрахунків про заборгованість по заробітній платі та стягуючи заборгованість за період з березня по липень 2017 року в сумі 28276,75 грн., суд першої інстанції не врахував, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в сумі 5501,74 грн. за березень 2017 року була виплачена, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року і повторно її стягнув. Тому із стягнутої суми заборгованості має бути виключена заборгованість за березень 2017 року, як така, що виплачена.

Звертаючись із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі за червень та липень 2017 року, позивач в обґрунтування позовних вимог привела свій розрахунок, на її думку із якого повинен виходити суд при визначенні суми заборгованості та зазначила, що вона працювала повний робочий день.

Стягуючи заборгованість по заробітній платі за червень та липень 2017 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці повинен був бути виплачений її оклад.

Між тим, на підтвердження того, що за червень-липень 2017 року позивачці нараховувалася заробітна плата і вона має за цей період заборгованість ніяких доказів не надано.

Визначивши заборгованість за зазначений період в розмірі посадового окладу позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач працювала в зазначений період повний робочий день.

Разом з тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам по справі та наданим доказам.

Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 №236/ДНД з 20 березня 2017 року встановлено початок простою для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, з оплатою за час простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. У разі виробничої необхідності та можливості забезпечення достатньої зайнятості працівникам, начальникам відповідних виробничих підрозділів надати клопотання на відміну простою з зазначенням дати відміни, посади та прізвища працівника. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» (а.с.121-122).

Із наданих позивачем копій табелів обліку робочого часу відділу кадрів за березень- червень 2017 року вбачається, що тривалість робочого часу ОСОБА_1 відмічені «8» -вісімками. В книзі обліку явки на роботу і відходу з роботи робітників відділу кадрів зазначено час приходу ОСОБА_1 - 7-55 та час виходу-17-00.

Зазначені копії документів не можуть бути прийнятими до уваги як належні докази,так як згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 №236/ДНД з 20 березня 2017 року у разі виробничої необхідності та можливості забезпечення достатньої зайнятості працівникам, начальникам відповідних виробничих підрозділів надати клопотання на відміну простою з зазначенням дати відміни,посади та прізвища працівника. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П».

Та обставина, що відносно ОСОБА_1 було відмінено простой і вона повинна працювати весь робочий день, нічим не підтверджена. Навпаки, в табулеграмах за березень-травень 2017 року проведено нарахування заробітної плати, виходячи із простоїв. Виходячи із розрахунку за простой було зроблено і відрахування до Пенсійного Фонду України із зарплати за березень 2017 року, що підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України.

Крім того, в наданих табелях обліку використання робочого часу за червень-липень 2017 року не проставлений літерний код «П», яким би було підтверджено вихід позивачки на роботу в період простою.

Таким чином, доказів того, що позивачка виходила на роботу в період простою чи того, що на виконання вищезазначеного наказу начальником відповідного виробничого підрозділу надавалось клопотання на відміну простою з зазначенням дати відміни, посади та прізвища працівника, а саме ОСОБА_1, не надано, а тому відсутні підстави проводити розрахунок заборгованості за червень та липень 2017 року,виходячи із її окладу та стягувати заборгованість по заробітній платі за цей період взагалі.

Приведений позивачкою розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині збільшення стягнутої судом суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням того, що вона не знаходилася на простої, а працювала повний робочий день не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням встановленого, відповідач має нараховану та не виплачену заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з квітня по травень 2017 року в сумі 10016,15 грн. з утриманням з цієї суми відповідних податків та зборів (квітень 2017 року-4299,53 грн. та травень 2017 року-5716,62 грн.).

За встановлених обставин апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду та розміру стягнутої суми заборгованості по заробітній платі з 28276,75 грн. на 10016,15 грн. за квітень-травень 2017 року, так як заборгованість за березень 2017 року виплачена, а нарахування заробітної плати та наявність заборгованості за червень-липень 2017 року не знайшло свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок ОСОБА_3 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду та видатковий ордер за першу половину березня 2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі відповідачем на те, що до Дирекції м.Лиман не надходили оригінали або копії документів для нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 та дирекція не може підтвердити або спростувати факт нарахування заробітної плати, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити, не можуть бути прийнятими до уваги, так як суперечить положенням діючого законодавства. Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обовязок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, що не було забезпечено відповідачем в 2017 році при тому, що загроза втрати документів існувала ще з 2014 року, періоду початку проведення АТО.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при її звільненні та правильно прийняв до уваги

посилання відповідача на висновок ОСОБА_3 України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку ОСОБА_3 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м.Луганськ перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про

працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька,

тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок ОСОБА_3 палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31

травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що не надано сертифікат ОСОБА_3 палати, а наданий висновок ОСОБА_3 палати носить консультативний характер, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки є помилковими.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат ОСОБА_3 палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення ОСОБА_3 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку ОСОБА_3 палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок ОСОБА_3 палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку ОСОБА_3 палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком ОСОБА_3 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили

рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Законність рішення в іншій частині не перевірялась у звязку із тим, що вона не оскаржувала- ся.

Керуючись ст.ст. 367,368,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі за період з березня по 13 липня 2017 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь

ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня по 13 липня 2017 року в сумі 10016,15 (десять тисяч шістнадцять ) гривень 15 копійок .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено15 березня 2019 року.

Судді: