ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1296/19
Провадження № 22-ц/4820/1618/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар - Чебан О.М.,

за участю апелянта та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 липня 2019 року, суддя Павлова А.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

встановив:

В провадженні Волочиського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

Позивач просила суд встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 29 жовтня 2008 року по травень 2019 року та визнати грошові кошти, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритому 26.07.2017 року їх спільною сумісною власністю, виділивши їй Ѕ частину грошових коштів в сумі 500 доларів США.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк».

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 19.07.2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги було зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не застосував заходи забезпечення позову, оскільки забезпечення позову у вказаний спосіб відповідає предмету спору. Посилання суду на відсутність доказів того, що договір депозитного вкладу є чинним необґрунтоване, оскільки позивач позбавлена можливості надати суду такі докази у зв`язку з тим, що вказана інформація складає предмет банківської таємниці і може розкриватися банком лише у випадках і в порядку визначених законом. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , однією з позовних вимог якої є визнання грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритому 26.07.2017 року спільною сумісною власністю подружжя та виділення позивачу Ѕ частини грошових коштів в сумі 500 дол. США.

Як вбачається матеріалів справи, 26.07.2017 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Державний ощадний банк України» договір №34114322 на вклад «Мій депозит» на ім`я фізичної особи, предметом якого є внесення вкладником на депозитний рахунок № НОМЕР_1 коштів в сумі 1000 дол. США строком на 12 місяців. Днем повернення депозиту є 26.07.2018 року, а у випадку автоматичного продовження строку депозиту днем його повернення є останній день продовженого строку депозиту.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надала суду об`єктивних даних щодо існування рахунку та перебування на ньому грошових коштів у визначеній позивачем сумі, що робить неможливим накладення арешту на депозитний рахунок.

Такий висновок суду є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Belesandothers v. TheCzechRepublic», 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не навела обставини, які свідчать про необхідність забезпечення позову у спосіб, обраний нею, відсутні докази існування реальної загрози невиконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Заявник обмежилася лише посиланням на предмет позову, яким є грошові кошти на депозитному рахунку та правові норми, які регулюють вирішення спірного питання. В той же час в справі відсутні дані щодо реального існування депозитного рахунку та перебування на ньому грошових коштів. Фотокопія договору №3411432 від 26.07.2017 вказаних обставин не підтверджує.

Неможливість отримання такої інформації безпосередньо від Банку у зв`язку з банківською таємницею не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ЦПК України.

Враховуючи встановлені обставини слід визнати обґрунтованим висновок суду про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

При цьому необхідно зауважити, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.10.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк