РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4517/18

пр. № 2/759/1066/19

18 березня 2019 рокуСвятошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Величко Т.О.

за участі секретаря Дудник В.В.

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивачзвернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом доОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості, посилаючись на те, що 03березня 2017року між ОСОБА_1 (надалі «Позивач» або «Позикодавець») та ОСОБА_2 (надалі «Відповідач» або «Позичальник») було укладено Договір Позики (надалі - «Договір»), згідно якого Відповідач отримав на особисті потребигрошові кошти в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. (надалі - Позика). Договір укладений відповідно до ст. 1046Цивільного кодексу України. П. 4.9 Договору зазначає, «що підписанням Договору Позичальник підтверджує, що він отримав повну суму Позики від Позикодавця», а преамбула Договору встановлює дату повернення Позики - 03 червня 2017 року.

Позивач зазначив, що починаючи з дати підписання Договору та по день звернення до суду із даним позовом, Відповідач не повернув Позику Позивачу. Таким чином, станом на момент звернення до суду із позовом, грошова заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором по поверненню суми позики становить 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Позивач зазначив, що Сторони Договору в пункті 1.3.2 погодили, що «в разі прострочення сплати Позики більше ніж на 10 (десять) календарних днів, Позикодавець має право вимагати від Позичальника разом з поверненням Позики сплати неустойки у вигляді пені у розмірі 5 (п'ять) відсотків від суми Позики». Дане положення Договору також підтверджується ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сими позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором». Виходячи із зазначеного вище, Позикодавець має право на стягнення з Позичальника неустойки (пені) у розмірі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Позивач зазначив, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми», що також зазначено у пункті 1.3.3 Договору. Виходячи із зазначеного вище, Позикодавець має право на стягнення з Позичальника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 756 (сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції) та 3% річних у розмірі 688(шістсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі.

Позивача в судове засідання з'явився, підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду.

Відповідачі повторно у судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини нявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, а тому, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 03березня 2017року між ОСОБА_1 (надалі «Позивач» або «Позикодавець») та ОСОБА_2 (надалі «Відповідач») було укладено Договір Позики (надалі - «Договір»), згідно якого Відповідач отримав на особисті потребигрошові кошти в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. (надалі - Позика).

Судом встановлено, що Договором встановлено дату повернення Позики - 03 червня 2017 року.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судом встановлено, щоПозикодавець має право на стягнення з Позичальника суми позики в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп.,на стягнення з Позичальника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 756 (сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп., а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції) та 3% річних у розмірі 688(шістсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 4494.45 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, на користь Позивача, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, борг за договором позики від 03.03.2017 р., суму позики в розмірі 28 000 грн. 00 коп., неустойку (пеню) в розмірі 420 000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення у розмірі 756 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 688 грн. 80 коп.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, на користь Позивача, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в розмірі 4494,45 грн.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

СУДДЯ :