ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9372/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1674/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

з участю представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Галюка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2019 року, суддя Карплюк О.І., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

У квітні 2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що між ним та ОСОБА_1 17.01.2007 року було укладено кредитний договір №172007 про надання кредиту в сумі 67485,15 доларів США на строк до 16.01.2032 року зі сплатою 8,9% річних, щомісячною комісією 0,2% від суми кредиту та сплатою одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісійні в строк та в порядку, які встановлені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитом 17.01.2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Однак в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитом належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.03.2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 49885,95 доларів США та 34973,63 грн., яку Банк просив стягнути відповідача.

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 17.01.2007 року, №172007.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказав на те, що спірний договір був укладений з порушенням вимог ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить умови, які вказують на здійснення Банком нечесної підприємницької діяльності, що, в свою чергу, призвело до навмисного введення його в оману Банком. Доказами цієї обставини, є, зокрема, висновок судової експертизи, яким встановлено численні порушення банківською установою вимог нормативних актів під час укладення договору

кредиту.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.07.2019 року позов Банку задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» прострочену заборгованість за кредитом в сумі 2287,23 дол. США та за процентами в сумі 4456,05 дол. США, строкову заборгованість за кредитом в розмірі 42965,60 дол. США, поточну заборгованість по процентам в сумі 177,07 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 10363,79 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 24609,84 грн., заборгованість по щомісячній комісії в розмірі 48367,47 грн., а всього 49885,95 дол. США та 83341,10 грн. а також судовий збір в сумі 20843,59 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення поданого ним позову та відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта судом не надано належної оцінки доказам у справі, які вказують на недійсність спірного правочину, зокрема, висновку судової експертизи, не наведено мотивів, якими керувався суд, відхиляючи подані ним докази та приймаючи до уваги докази, подані кредитною установою. При цьому навів обґрунтування своїх вимог які є аналогічними позовним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Банку просив апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.

В судове засідання апелянт не з`явився, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином.

Представник Банку в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції, визнав ту обставину, що підвищення відсоткової ставки за кредитом було проведено Банком без дотримання вимог кредитного договору щодо процедури внесення змін в умови договору. Також пояснив, що кредитний договір не містить умов щодо підстав для нарахування комісії, не визначено послуги, за надання яких кредитором нараховані комісійні виплати.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши докази, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 17.01.2007 року було укладено кредитний договір №172007 про надання кредиту в сумі 67485,15 доларів США на строк до 16.01.2032 року зі сплатою 8,9% річних, щомісячною комісією 0,2% від суми кредиту та сплатою одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісійні в строк та в порядку, які встановлені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитом 17.01.2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

До кредитного договору між сторонами були укладені також додаткові угоди №1 від 07.07.2008 року, №2 від 12.02.2009 року та №3 від 12.12.2009 року.

Однак в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитом належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.03.2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 49885,95 доларів США та 34973,63 грн.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з доведеності позовних вимог Банку та відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Однак висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам процесуального та матеріального права, фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зміст рішення суду регламентований ст. 265 ЦПК України. Пунктами 2, 3 частини 4 статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмету спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

В порушення вищевказаних вимог рішення суду не містить оцінки доказів, мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи. При вирішенні зустрічного позову суд обмежився лише посиланням на норму матеріального права та висновком про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/25972/14-ц, провадження №61-433св17.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору №172007 від 17.01.2007 року, (далі по тесту - Договір), Банк надає позичальнику кредит на покупку квартири в сумі 67485,15 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 8,9% річних, щомісячною комісією 0,2% від суми кредиту та сплатою одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту.

Пунктом 3.3.2. Договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 8,9% річних на рахунок № НОМЕР_1 у ВАТ АБ «Укргазбанк».

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору (втому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) Банк має право на свій розсуд внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов`язань своїх та/або позичальника, включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 8,9% річних, а також включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 9,9% річних). Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього Договору, включаючи його розірвання, Банк попереджає позичальника не менше ніж за сім календарних днів із значенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору будуть внесені Банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього Договору), внесені Банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання Банком позичальнику письмового попередження про внесення Банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору.

Сторони домовились, що необхідним та достатнім доказом надіслання Банком позичальнику письмового попередження про внесення змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору в односторонньому порядку та самих письмових змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору), що вносяться Банком згідно цього розділу в односторонньому порядку є поштова квитанція (касовий/фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від Банку поштових відправлень - рекомендованих листів з описом вкладення на адресу позичальника, зазначеному в розділі «Адреси та банківські реквізити

сторін» цього Договору, або наданої позичальником у випадку зміни його місцезнаходження.

Таким чином, як вбачається зі змісту вищевказаних положень кредитного договору, сторони обумовили можливість внесення змін до умов договору, зокрема, що стосується також і зміни процентної ставки, виключно із застосуванням письмової процедури із наданням доказів надіслання відповідного письмового попередження.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором, проведеного Банком, процентна ставка у розмірі 8,90% періодично змінювалася в сторону збільшення у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості до 9,90% (в періоди 20.04.2015-30.04.2015; 01.05.2015-17.05.2015; 18.05.2015-31.05.2015; 01.06.2015-17.06.2015; 18.06.2015-30.06.2015, і в подальші періоди, аж до 16.03.2016 року).

Однак справа не містить жодних доказів дотримання кредитною установою вимог п.п. 4.1., 4.2. Договору та повідомлення позичальника про відповідні зміни в умовах кредитування та встановлення підвищеної процентної ставки за користування кредитом.

Таким чином слід прийти до висновку, що недотримання кредитором порядку внесення змін до істотних умов Договору свідчить про те, що вищевказані зміни до розміру відсоткової ставки є такими, що не відповідають вимога Договору, тому не можуть бути визнані правомірними. Зміна відсоткової ставки без відома позичальника призвела до збільшення розміру кредиту, покладення на ОСОБА_1 додаткового фінансового навантаження.

Суд звертає увагу також на ту обставину, що Договором не відображено види послуг, за надання яких встановлено обов`язок позичальника по сплаті щомісячної комісії в розмірі 0,2% від суми кредиту та одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту. Не визначено, за який вид наданих Банком фінансових послуг ОСОБА_1 передбачено справляння комісійних виплат.

З урахуванням вищевказаних вимог законодавчих актів та умов Договору, суд приходить до висновку про нікчемність умови п. 1.1. кредитного договору №172007 від 17.01.2007 року щодо встановлення обов`язку позичальника по сплаті щомісячної комісії в розмірі 0,2% від суми кредиту та одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновком комісійної судової економічної експертизи від 22.10.2018 року, №320/10/2018, проведеної на підставі ухвали суду, за клопотанням ОСОБА_1 було встановлено ряд недоліків кредитного договору №172007 від 17.01.2007 року та виконання його умов з боку Банку, внаслідок чого відбулося порушення прав позичальника.

Так, зокрема, експертами було встановлено невідповідність фактичної сукупної вартості кредиту у процентному та вартісному показниках умовам кредитування; несвоєчасне зарахування Банком грошових коштів по погашенню кредиту, внаслідок чого утворився залишок нерозподілених коштів; відсутнє документальне підтвердження бухгалтерського обліку розміру заборгованості за основним боргом по кредиту станом на 16.03.2016 року; невідповідність фактичного нарахування комісії розрахунку, проведеного експертним шляхом у відповідності з вимогами Договору; необґрунтований розмір пені за прострочення заборгованості по відсоткам та за прострочення заборгованості за основним боргом; сукупна вартість кредиту у процентному значенні на момент укладення кредитного договору складає 15,02% та є вищою від визначеної договором процентної ставки; сукупна вартість кредиту у грошовому виразі на момент укладення кредитного договору складає 131147,32 дол. США. Експертами також встановлено завищення фактичної сукупної вартості кредиту на момент укладення додаткових угод до договору кредиту від визначеної кредитним договором процентної ставки тощо.

За встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві Банку щодо розміру кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 172007 від 17.01.2007 року, а наданий до позовної заяви розрахунок кредиту та інші матеріали справи не містять об`єктивних даних на підтвердження цієї обставини, оскільки встановлені вище недоліки при проведенні розрахунку та виконанні кредитною установою договірних умов вказують на

недостовірність проведених нарахувань з урахуванням, крім цього, також висновку суду апеляційної інстанції щодо нікчемності умов Договору про встановлення комісії та безпідставності включення комісії до розрахунку кредитної заборгованості.

В силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для визнання недійсним кредитного договору в цілому.

В той же час, проаналізувавши доводи зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги, виходячи із встановлених обставин справи та вимог закону апеляційний суд зауважує, що умови кредитного договору №172007 від 17.01.2007 року містять встановлені законом реквізити, сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин.Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. В справі відсутні докази введення в оману позичальника кредитором щодо обставин, які мають істотне значення. Спірним договором визначено основні умови кредитування, зокрема, валюта, сума, мета, строк, форма надання грошових коштів, розмір процентної ставки та спосіб погашення зобов`язання.

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови як у задоволенні позовних вимог Банку, так і зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 141 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3421,45 грн. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, відмову у задоволенні позовних вимог Банку, на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню вищевказана сума в повному об`ємі. В той же час в справі відсутні докази щодо оплати ОСОБА_1 вартості проведеної комплексної судової експертизи, тому відсутні підстави для її відшкодування за рахунок іншої сторони.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 3421 грн. 45 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.10.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк