Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3296/13-ц Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 61 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю представника заявника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанов,-

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною скаргою, в якій з урахуванням уточнень вимог скарги, просила: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дудар Н.Є. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 55462971 від 27.02.2019 року в частині винесення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору; визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 55462971 від 27.02.2019 року в частині винесення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дудар Н.Є. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58572020 від 11.03.2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58572020 від 11.03.2019 року; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дудар Н.Є.щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 55463098 від 27.02.2019 року в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору; визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 55463098 від 27.02.2019 року в частині винесення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дудар Н.Є. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58568825 від 11.03.2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58568825 від 11.03.2019 року. В обгрунтування вимог скарги зазначала, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від із ОСОБА_3 та із скаржника ОСОБА_1 , як із солідарного боржника, стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором за № МL-010/260/2008 від 20.05.2008 року. Всього заборгованість становить 1191642, 13 (один мільйон сто дев`яносто одна тисяча шістсот сорок дві гривні 13 копійок) гривень, та витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654,00 гривень. В подальшому, 05.01.2018 року старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. було відкрито виконавче провадження №55462971 з примусового виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2014 року по справі №274/3296/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 191 642,13 грн. та №55463098 про стягнення судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Між боржником та ПАТ «ОТП Банк» була досягнута домовленість про добровільне погашення заборгованості, про що укладено Договір про внесення змін і доповнень №3 (про прощення боргу) до Кредитного договору № МL 10/260/2008 від 20.05.2008 року та направлено лист Банку від 18.12.2018 року про відсутність майнових претензій до ОСОБА_3 та до ОСОБА_1 як із солідарного боржника по кредитному договору.

27 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. у ВП № 55462971 (про стягнення заборгованості в розмірі 1 191 642,13 грн.) та ВП №55463098 (про стягнення судового збору) винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із отриманням заяви від стягувача - ПАТ «ОТП Банк» від 18.12.2018 року №ВОО-12-4-10/363 про повернення виконавчих документів стягувану без подальшого виконання. Окрім того, у названих постановах було визначено, що постанови про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат винесені в окремі виконавчі провадження.

27 лютого 2019 року ст. державним виконавцем Дудар Н.Є. було винесено: в межах виконавчого провадження №55462971 постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 119 164,21 грн та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн. В межах виконавчого провадження № 55463098 постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 365,40 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 100,00 грн.

11 березня 2019 року ст. державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. було винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 58572020 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану №55462971 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 119 164,21 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58572020 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану №55462971 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчих витрат у сумі 200,00 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58568825 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документа стягувану №55463098 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 365,40 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58572118 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документа стягувану № 55463098 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчих витрат у сумі 100,00 грн.

Скаржник вважає вказані дії державного виконавця протиправними, а винесені постанови незаконними та просила задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.06.2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції Бердичівський МРВДВС ГТУЮ у Житомирській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог скарги. Зазначає, що виконавчий збір підлягає стягненню навіть при відсутності фактичного стягнення суми заборгованості та при відмові стягувача від примусового стягнення, що регулюється ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»., а тому винесені державним виконавцем постанови відповідають вимогам закону. Перелік заходів примусового виконання судових рішень передбачено положеннями ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак посилання суду щодо бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання судового рішення є безпідставними. Окрім того вказує, що розгляд даної скарги належить до компетенції адміністративних судів, що передбачено ст.74 згаданого Закону.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 17.12.2014 р. позовні вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.код НОМЕР_1 , та з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.код НОМЕР_2 , як солідарного боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вулиця Жилянська, 43, МФО 300528, Ідентифікаційний код 21685166) заборгованість за кредитним договором за № ML-010/260/2008 від 20.05.2008 року становить, яка складається з 74.603,08 доларів США: залишок заборгованості за кредитом 72.602,91 доларів США, що станом на 17.12.2014 рік за офіційним курсом НБУ (1 долар США становить 15,78 гривні) еквівалентно 1.145.673,92 гривень; несплачені проценти за користування кредитом 2.000,17 доларів США, що станом на 17.12.2014 рік за офіційним курсом НБУ (1 долар США становить 15,78 гривень) еквівалентно 31.562,67 гривень; пеня за прострочення виконання зобов`язань 14.405,54 гривень, а всього разом заборгованість становить 1.191.642,13 (один мільйон сто дев`яносто одна тисяча шістсот сорок дві гривень 13 копійок) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.код НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.код НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вулиця Жилянська, 43, МФО 300528, Ідентифікаційний код 21685166) витрати по сплаті судового збору у сумі 3.654,00 гривень (а.с. 5-7).

Судом встановлено, що 29.09.2016 р. судове рішення набрало законної сили.

05.01.2018 р. старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. було відкрито виконавче провадження № 55462971 з примусового виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2014 року по справі №274/3296/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 191 642,13 грн. та №55463098 про стягнення судового збору в розмірі 3 654,00 грн. (а.с. 8, 9).

18.12.2018 р. між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір про внесення змін і доповнень №3 (про прощення боргу) до Кредитного договору № МL 10/260/2008 від 20.05.2008 року, відповідно до якого була досягнута домовленість про добровільне погашення заборгованості (а.с. 10). Даний факт підтверджується листом Банку від 18.12.2018 року про відсутність майнових претензій до ОСОБА_3 та до ОСОБА_1 як із солідарного боржника по кредитному договору (а.с. 11).

27 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. у ВП № 55462971 (про стягнення заборгованості в розмірі 1 191 642,13 грн.) та ВП № 55463098 (про стягнення судового збору) винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із отриманням заяви від стягувача - ПАТ «ОТП Банк» від 18.12.2018 року №ВОО-12-4-10/363 про повернення виконавчих документів стягувану без подальшого виконання. Також у зазначених постановах було визначено, що постанови про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат винесені в окремі виконавчі провадження (а.с. 12-13).

27 лютого 2019 року ст. державним виконавцем Дудар Н.Є. було винесено: в межах виконавчого провадження № 55462971 постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 119 164,21 грн та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн. (а.с. 14-15). В межах виконавчого провадження №55463098 державним виконавцем було винесено: постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 365,40 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 100,00 грн. (а.с. 16-17).

11 березня 2019 року ст. державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Дудар Н.Є. було винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження №58572020 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану № 55462971 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 119 164,21 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58572020 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану №55462971 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчих витрат у сумі 200,00 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58568825 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану № 55463098 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 365,40 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 58572118 щодо виконання постанови про повернення виконавчого документу стягувану № 55463098 від 27.02.2019 року про стягнення з боржника виконавчих витрат у сумі 100,00 грн. (а.с. 18, 19, 20, 21).

Задовольняючи скаргу представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця та постановлені ним рішення є протиправними.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Так у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII «Про виконавче провадження» та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Тобто, оспорювані постанови державного виконавця були прийняті після набрання чинності зазначеним Законом.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частиною другою статті 74 Закону закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18).

Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що скарга ОСОБА_1 на дії та постанови державного виконавця підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і не належить до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене обґрунтованими є наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом правил предметної юрисдикції, тому зазначена скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд поданої скарги віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 268,367,368,374,377,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 18.10.2019 року.