ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 644/6646/14-ц

провадження № 61-4811 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі, позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_6 ,

відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_7 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року в складі колегії суддів Кругової С. С., Зазулинської Т. П., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 липня 2014 року ОСОБА_8 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення.

Посилалась на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного та зареєстрованого у встановленому законом порядку 19 лютого 2010 року, вона за 150 тис грн як еквівалент 20 тис доларів США придбала у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира), проте, вони продану квартиру не звільнили, продовжують нею користуватися. Її письмова вимога до відповідачів від 22 травня 2014 року про добровільне звільнення квартири та виселення залишилася без відповідного реагування.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися в суд із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання недійсним з підстав фіктивності договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2010 року. Зазначали, що квартира була визначена предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перед сином ОСОБА_1 за договором позики, укладеним 15 грудня 2008 року, а потім сторонами позикових правовідносин було досягнуто домовленості про оформлення договору купівлі-продажу квартири як гарантії виконання боргових зобов`язань.

Вважаючи, що відсутність намірів створити правові наслідки правочину з купівлі-продажу квартири дають підстави для визнання його недійсним, просили задовольнити зустрічний позов та визнати за кожним із них право власності на частку у спірній квартирі. У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 просили визнати за його спадкоємцями право на його частку у спірній квартирі в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2010 року, анульовано державну реєстрацію права власності на неї ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності за кожним на ј частину квартири та за ОСОБА_3 і ОСОБА_6 - право власності по 1/12 частині квартири в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_9 .

Історія справи

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року було скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_9 і в цій частині провадження у справі закрито; скасовано в частині визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 права власності за кожним на ј частину квартири та за ОСОБА_3 і ОСОБА_6 - права власності по 1/12 частині квартири в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_9 і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування майна ОСОБА_9 , квартиру повернуто ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року скасовано з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення: позов ОСОБА_1 задоволено частково, усунуто їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення з квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, просила рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року відкрите касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року до завершення розгляду касаційної скарги.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що апеляційний суд не у достатньому обсязі перевірив доводи сторін в обґрунтування позовних вимог, не надав наявним доказам належної оцінки в їх сукупності, не навів мотивів, за яких прийняв чи відкинув ті чи інші докази, безпідставно вважав відсутніми наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири фіктивним. Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та обгрунтовано вважав наявними передбачені законом підстави для визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу квартири.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу відповідач у встановлений судом строк не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 30 липня 1999 року належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

15 грудня 2008 року ОСОБА_10 як позикодавець передав у власність позичальникам ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 валютні цінності в натурі на суму 14 700 доларів США зі строком повернення не пізніше 15 грудня 2009 року, про що укладено відповідний договір, а в забезпечення його виконання позичальники передали позикодавцю в іпотеку належну їм квартиру. В обумовлений договором строк позичені кошти у повному розмірі не повернуті. Всього позичальники повернули 2 400 доларів США.

19 лютого 2010 року ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали квартиру ОСОБА_1 за 150 000 грн, про що уклали нотаріально посвідчений договір, відповідно до пункту 4 якого продавці попередили покупця про права третіх осіб на квартиру, а саме про право іпотекодержателя відповідно до договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, який надав згоду на продаж предмета іпотеки за умови збереження заборони відчуження на неї.

02 серпня 2014 рок ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на квартиру.

Після укладення договору купівлі-продажу відповідачі за основним позовом продовжують у ній проживати та нести витрати з утримання квартири. Боргові зобов`язання за договором позики у повному обсязі не виконані.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду повністю або частково та залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону - ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, апеляційний суд обгрунтовано виходив із того, що фіктивним відповідно до статті 234 ЦК України є правочин, укладений умисно кожною з його сторін без наміру створення правових наслідків, обумовлених таким правочином, а також що саме по собі невиконання правочину сторонами не свідчить про його фіктивність.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів його учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі висновки містяться у численних постановах Верховного Суду України за результатами розгляду аналогічних спорів, від яких не вбачала підстав для відступу і Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц).

Підстав уважати, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у визнанні недійсним як фіктивного договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2010 року, допустив неправильне застосування норм матеріального права, за встановлених обставин справи, на які посилались сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, немає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав неефективним способом захисту прав позивача як власника квартири вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, адже останні не є власниками квартири та втратили права користування й розпорядження нею після укладення відповідного договору купівлі-продажу.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Ураховуючи, що припинення права користування житлом у колишнього власника тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом, правильним є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для усунення перешкод власнику в користуванні та розпорядженні квартирою й виселення відповідачів із неї.

Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 638/13030/13-ц.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться до викладення встановлених судом обставин справи та їх оцінки через призму її власних інтересів, не містять посилання на обставини, що мають значення для вирішення спору і не встановлені судом, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення апеляційного суду немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков