Провадження 2/127/4227/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2019 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
01.10.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.
18.01.2019 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 51-54) і мотивував позов тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач написав заяву і погодився, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_2 використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобовязання і не погасив борг, тому станом на 29.07.2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 36 025,75 грн. Дана сума складається з: 3 000 грн. заборгованості за кредитом; 25 360,75 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 7 665,00 грн. заборгованості за пенею та комісією.
Суму боргу в розмірі 21 329,67 грн. було стягнуто з відповідача на користь банку рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровська від 09.08.2013 року.
На підставі ст.ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг в загальній сумі 15 930,88 грн. та судові витрати 1 762,00 грн. (а.с. 51-54).
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав, в судові засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.
Судом вчинені наступні процесуальні дії: 05.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 28). Листом від 14.12.2018 року суд визнав явку представника банку обовязковою (а.с. 41).
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт діє свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
При укладенні даного договору сторони керувались ст. 634 ч. 1 ЦК України про договір приєднання щодо приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і тим, що друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти, який, в порушення взятих на себе зобовязань, суму боргу по кредиту не повернув.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач надав розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 19.06.2008 року станом на 29.07.2018 року становить 36 025,75 грн. Дана сума складається з: 3 000 грн. заборгованості за кредитом; 25 360,75 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 7 665,00 грн. заборгованості за пенею та комісією.
Тому позивач порахував, що різниця становить 14 696,08 грн. (36 025,75 грн. - 21 329,67 грн. = 14 696,08 грн.) і складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13 541,08 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1 155 грн. Штрафи, нараховані банком відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 734,80 грн. штраф (процентна складова).
Тому позивач просив стягнути заборгованість в розмірі 15 930,88 грн.
Проте, підстав для стягнення боргу немає, виходячи з наступного.
Так, позивачем не надано належних і допустимих доказів для нарахування процентів за договором із розрахунку 180 % річних.
Позивач не надав Тарифи банку і Памятку клієнта і не довів, що збільшення процентної ставки передбачено в односторонньому порядку, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про зміну розміру процентної ставки
Крім того, судом було встановлено, що банк скористався своїм правом на захист порушених прав і 09.08.2013 року рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» заборгованість по кредитному договору від 19.06.2018 року була стягнута.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Пунктом 5.7 Умов і правил надання банківських послуг, що надані позивачем в підтвердження позовних вимог, визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частці в разі невиконання клієнтом своїх боргових або інших зобовязань по цьому договору.
Згідно умов кредитного договору і за наявності прострочення виконання основного зобовязання станом на 03.07.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, пені та комісії, шляхом стягнення боргу в судовому порядку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобовязанні щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і суд задовольнив його позовні вимоги.
Оскільки позивач не надав доказів, що умови договору містять домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, суд вважає, що положення ч. 2 ст. 1048 ЦК України щодо стягнення процентів не підлягають застосуванню.
ОСОБА_4 Палата ВС вважає, що, звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Враховуючи наведені обставини, норми закону, і те, що предметом даного позову є стягнення процентів за період з 09.08.2013 року до 27.07.2018 року із розрахунку 180% річних, а також штрафних санкцій, проте позивач не довів підстав для стягнення цих сум, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 526, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 22 березня 2019 року.

Суддя: