Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 671/1560/15-ц

провадження № 61-13387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідачі:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2016 року у складі судді Чорного С. Б., та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року у складі колегії суддів: Власенка О. В., Юзюка О. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог Банк вказав, що 02 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02/04/2008/840-К/12, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 144868,61 дол.США, зі сплатою 13,69 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення кредиту до 01 квітня 2033 року.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17 серпня 2015 року має заборгованість - 157 608,04 дол. США, яка складається з: 137 682,96 дол.США - заборгованість за кредитом; 19 925,08 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків, а також 5 525,28 дол. США, що еквівалентно 120 217,19 грн - пеня за прострочення сплати кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки № № 12/1, 12/2 відповідно, за якими поручителі несуть солідарну відповідальність із боржником. За таких обставин Банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 608,04 дол. США. та 120 217,19 грн пені.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про розірвання кредитного договору, в обґрунтування якого вказав, що Банк порушив вимоги законодавства про захист прав споживачів, оскільки перед укладенням кредитного договору № 02/04/2008/840-К/12 від 02 квітня 2006 року не повідомив його про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому ОСОБА_1 просив розірвати вказаний договір.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 137 682,96 доларів США - заборгованість за кредитним договором, 15 934,61 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків та 3 107,83 доларів США - пені за прострочення сплати кредиту, що еквівалентно за курсом НБУ 3 409 978,70 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» суд першої інстанції виходив з наявності заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору до 04 червня 2015 року, яка не оспорюється відповідачем ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що пеня не перевищує розмір збитків та відсутні інші обставини для її зменшення. Крім того, відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості, оскільки в матеріалах справи наявні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідача відсотків з 04 червня по 01 серпня 2015 року в сумі 3 990,47 доларів США та пені за період з 04 червня по 04 серпня 2015 року в сумі 2 417,45 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що 04 червня 2015 року Правління НБУ прийняло постанову № 356 про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Надра», якою зобов`язало повернути НБУ банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому у позивача були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача відсотків та пені за вказаний період, оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії НБУ - в іноземній валюті.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2016 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «Надра» скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 157 608,04 доларів США - заборгованість по тілу кредиту та відсоткам та 120 217,19 грн - пені. При проведенні цього стягнення враховувати утримання, здійснені з ОСОБА_3

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» 157 608,04 доларів США - заборгованість по тілу кредиту та відсоткам та 120 217,19 грн - пені. При проведенні цього стягнення враховувати утримання, здійснені з ОСОБА_2 .

У решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 2296,66 грн судового збору з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» по 1339,80 грн судового збору з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відкликання банківської ліцензії ПАТ КБ «Надра» не позбавило банк права вимагати стягнення з відповідача відсотків та пені, які передбачені кредитним договором, за період з 04 червня по 04 серпня 2015 року. Як вбачається з договорів поруки, дія цих договорів закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, тобто в договорах поруки не встановлено строк його закінчення (ст. 251 ЦК України). Основне зобов`язання за кредитним договором має бути виконане позичальником 02 квітня 2033 року, тобто відповідно до ст. 559 ЦК України саме з цього часу у позивача виникло право протягом шести місяців пред`явити вимогу до поручителів в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 20106 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду після збігу шестимісячного строку, внаслідок чого зобов`язання відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по зазначеним платежам припинилися, а тому відсутні підстави для їх задоволення. Отже ОСОБА_3 як і ОСОБА_1 не повинні сплачувати заборгованість ОСОБА_2 по якій сплинув строк поруки. Суд апеляційної інстанції цієї обставини не врахував, та безпідставно стягнув з ОСОБА_3 заборгованість за період з березня 2014 року по лютий 2015 року по сплаті кредиту в розмірі 1584,67 доларів США по тілу кредиту та 11910,53 доларів США нарахованих процентів.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанції не застосували положення частини третьої статті 551 ЦК України. Судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки щодо нікчемності умов договору про стягнення пені за користування кредитними коштами в іноземній валюті.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції безпідставно в порушення пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір, не перевіривши що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2016 року ПАТ «КБ «Надра» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити без змін рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

У листопаді 2016 року матеріали цивільної справи № 671/1560/15-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року матеріали цивільної справи № 671/1560/15-ц передані до Верховного Суду.

06 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що 02 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (на даний час перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02/04/2008/840-К/12. За умовами якого банк надає позичальнику кредит в загальному розмірі 144 868,61 доларів США, з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 1600 від 28 березня 2008 року, згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 . Кредит наданий терміном на двадцять п`ять років з кінцевим поверненням - 01 квітня 2033 року і сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,69 % річних.

Погашення кредиту у вигляді заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником банку щомісячних платежів до 01 числа кожного місяця в сумі 1731,65 доларів США. В разі якщо позичальник не вніс черговий платіж в строк, визначений договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, штрафних санкцій. У разі прострочення позичальником строку мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.п. 1.1, 1.2. 1.4, 3.3.2. 3.3.3, 4.2.4, 5.2 договору).

02 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (на даний час перейменовано в ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з кожним окремо, було укладено окремі договори поруки № № 12/1, 12/2, за умовами яких поручителі поручились перед банком за виконання позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором № 02/04/2008/840-К/12 від 02 квітня 2008 року. Сторони визначили, що кожен поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі по кредитному договору, в тому числі повернути до 01 квітня 2033 року кредит в сумі 144 868,61 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 13,69 % річних, сплатити інші платежі по договору, можливі штрафні санкції. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому. Договір вступає в силу з моменту його належного оформлення сторонами. Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 5.2, 5.3).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав та видав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 144 868,61 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 02 квітня 2008 року.

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, сплачував щомісячні внески на погашення кредиту в неповному розмірі, внаслідок чого в нього станом на 17 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору від 02 квітня 2008 року, яка згідно з розрахунком заборгованості складає 157608,04 доларів США, що еквівалентно 3 429 182,94, з яких: 137 682,96 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 19 925,08 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків; 120 217,19 грн - пеня за прострочення сплати кредиту.

19 серпня 2015 року за № № 59/07/2-1180, 59/07/2-1178, 59/07/2-1179 банк направив позичальнику та поручителям претензію про дострокове повернення кредиту, нарахованих відсотків і штрафних санкцій.

27 серпня 2015 року вказану претензію отримали позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

31 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 грудня 2015 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру пені, вказуючи при цьому, що банк навмисно сприяв збільшенню розміру збитків, звернувшись до суду з позовом лише в серпні 2015 року.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19) зроблено висновок, що «умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пункті 1.1 кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з відповідним графіком.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що прострочення сплати боржником періодичних платежів розпочалося із лютого 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором.

Аналіз договору поруки № 12/1 від 02 квітня 2008 року та № 12/2 від 02 квітня 2008 року свідчить, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором (пункт 2.1 договору поруки) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_3 за окремими платежами та зробив передчасний висновок про стягнення солідарно заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Апеляційний суд наведеного не врахував, з огляду на те, що ОСОБА_3 звільняється від сплати судового збору на усіх стадіях цивільного процесу, безпідставно поклав на нього обов`язок сплати судового збору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року cкасувати.

Передати справу № 671/1560/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук