Дата документу 19.03.2019 Справа № 335/1211/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1211/17
Провадження №22-ц/807/1034/19
Головуючий в 1-й інстанції - Воробйов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
СекретарКамалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. У позовній заяві вказують, що 15 липня 2014 року у м. Запоріжжя на вул. Набережна магістраль сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5, відповідач по справі, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 на вул. Набережна магістраль в районі кафе «Сантафе». Після ДТП ОСОБА_10 був госпіталізований до реанімації 5 міської лікарні, де 20 липня 2014 року настала його смерть. Того ж дня, 15.07.2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_10 20.02.2015 року слідчім була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постанова про закриття кримінального провадження яка була скасована 08.04.2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Досудове розслідування було відновлено. Відповідно до постанови від 12.05.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Проведеним розслідуванням об'єктивно встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди, при якому в діях водія ОСОБА_5 не встановлено порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду, зазначається у постанові про закриття кримінального провадження. Загиблий ОСОБА_10 є позивачам, відповідно, сином, чоловіком та батьком. Позивачі вважають, що відсутність у діях відповідача 15.07.2014 року складу адміністративного або кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, в зв'язку чим просять стягнути з ОСОБА_5:

- на користь ОСОБА_6 витрати на ліки та медичні препарати на суму 4 978,02 грн., витрати на поховання 2042,00 грн., витрати на поминальні обіди на суму 7716,38 грн., витрати на надгробний пам'ятник у сумі 49 030,00 грн., довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;

- на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягненням ОСОБА_9 чотирнадцяти років; в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;

- на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягнення ним вісімнадцяти років; в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;

- на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на ліки та медичні препарати на суму 4 978,02 грн., витрати на поховання 2042,00 грн., витрати на поминальні обіди на суму 7716,38 грн., витрати на надгробний пам'ятник у сумі 49 030,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягненням ОСОБА_9 чотирнадцяти років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягнення ним вісімнадцяти років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, непрацездатні члени сім'ї загиблого, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом її існування. Згідно матеріалів справи доходи матері потерпілого вищі за доходи самого потерпілого, а тому перебування матері на утриманні у потерпілого не є доведеним. Недоведеними є і обставини перебування на утриманні у потерпілого його батька, оскільки на підтвердження позовних вимог не надано жодного документу щодо доходів останнього. Також в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що син потерпілого потребує догляду до досягнення ним 14 років, у зв'язку чим ОСОБА_8 не працює. Крім того, апелянт вказує, що вимоги, щодо стягнення вартості встановлення пам'ятника в розмірі 49030,00 грн. є необґрунтовано завищені, та такі що не відповідають зазначеним відповідачами доходам. Також скаржник зазначає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Між тим, судом першої інстанції не враховано, перебування потерпілого стані алкогольного сп'яніння, порушення ним правил безпеки руху та відсутність порушень ПДР з боку відповідача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2014 року у м. Запоріжжя на вул. Набережна магістраль сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 на вул. Набережна магістраль в районі кафе «Сантафе». Після ДТП ОСОБА_10 був госпіталізований до реанімації 5 міської лікарні, де 20 липня 2014 року настала його смерть.

Того ж дня, 15.07.2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_10

20.02.2015 року слідчім була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постанова про закриття кримінального провадження яка була скасована 08.04.2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Досудове розслідування було відновлено. Відповідно до постанови від 12.05.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Проведеним розслідуванням об'єктивно встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди, при якому в діях водія ОСОБА_5 не встановлено порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду, зазначається у постанові про закриття кримінального провадження.

Як встановлено судом, загиблий ОСОБА_10 є позивачам, відповідно, сином, чоловіком та батьком, що підтверджується доданими до позовної заяви документами.

Відсутність у діях відповідача 15.07.2014 року складу адміністративного або кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що смертю ОСОБА_10 позивачам завдана матеріальна шкода, яка повинна відшкодовуватись за правилами ст. 1200 ЦК України. Так, у загиблого на день смерті були на утриманні три непрацездатні особи: непрацездатна мати ОСОБА_6, яка досягла пенсійного віку встановленого законом й за життя перебувала на утриманні сина; непрацездатна, у зв'язку з доглядом за дитиною, дружина ОСОБА_8 та малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яких загалом припадає 1114,98 гривень, тобто по 371,66 на кожного. Крім того, з відповідача підлягає стягненню витрати на ліки та медичні препарати на загальну суму 4 978,02 грн.; витрати на поховання (копка могили, оформлення могили) у розмірі 2042,00 грн.; витрати на поминальний обід у день похорон на загальну суму 4 629,70 грн. та поминальний обід на 40 днів в розмірі 3086,68 грн.; витрати за виготовлення, доставку, встановлення, облицювання надгробного пам'ятника загиблому у розмірі 49 030,00 грн. Також, суд першої інстанції, дійшов висновку, що внаслідок загибелі сина, чоловіка та батька позивачам завдано моральну шкоду в розмірі по 15 000 грн. кожному.

З вказаними висновками суду першої інстанція колегія суддів апеляційного суду погоджується частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, виділяють у спеціальний делікт у зв'язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов'язку таку шкоду відшкодувати. При цьому враховується, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта законодавець зобов'язує відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілими несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Виходячи із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що смертю ОСОБА_10 позивачам завдана шкода.

Матеріальна шкода, завдана смертю потерпілого відшкодовується за правилами ст. 1200 ЦК України, відповідно до якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно до досягнення ним вісімнадцяти років, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 1200 ЦК України.

Між тим вимоги позивачів, щодо стягнення відповідно до вимог зазначеної статті довічного відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_6 та відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 до досягнення ОСОБА_9 чотирнадцяти років, не можна вважати обґрунтованими та доведеними, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 1200 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого мають непрацездатні особи, які були на утриманні або мали право на одержання утримання від потерпілого за його життя.

Позивач ОСОБА_6 відповідно до своїх пояснень апеляційному суду, на час смерті сина почала отримувати пенсію за віком, яка була вищою за розміром (1770,00 грн.) ніж офіційна заробітна плата сина ОСОБА_10, яка не перевищувала 1400,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_6 на утриманні у сина на час його смерті, а тому рішення в частині стягнення з відповідача на її користь довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно по 371,66 грн. підлягає скасуванню з відмовою в позові в цій частині.

За пунктом 4 ч.1 ст. 1200 ЦК України, шкода завдана смертю потерпілого відшкодовується одному з подружжя, якщо вони не працюють та здійснюють догляд за дітьми до досягнення ними 14 років.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_8 здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 14 років в установленому законом порядку.

Сама ОСОБА_8 пояснила суду апеляційної інстанції, що офіційно вона здійснювала догляд за дитиною тільки до 5 років. Наразі дитині 6 років і сама позивачка ОСОБА_8 зараз працює без оформлення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 щомісячно по 371,66 до досягнення дитиною 14 років підлягає скасуванню з відмовою позові в цій частині.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Матеріалами справи підтверджено, що витрати на поховання (копка могили, оформлення могили) склали суму у розмірі 2042,00 грн. За поминальний обід у день похорон було сплачено кошти на загальну суму 4 629,70 грн.; за поминальний обід на 40 днів була сплачені кошти на загальну суму 3086,68 грн., а тому ці витрати обґрунтовано стягнуті з відповідача за рішенням суду першої інстанції.

Між тим з вартістю виготовлення, доставки, встановлення, облицювання надгробного пам'ятника загиблому у розмірі 49 030,00 грн., колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Виходячи з наданих відповідачем довідок, що підтверджують середню вартість виготовлення, доставки, встановлення, облицювання надгробного пам'ятника з м. Запоріжжі, суд апеляційної інстанції вважає за необхіднезмінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення цих витрат з 49 030 грн. до максимальної граничної вартості пам'ятників 10 000 грн.

Внаслідок загибелі сина, чоловіка та батька позивачам завдано моральної шкоди - у зв'язку з втратою близької людини. Колегія суддів апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду попередньої інстанції, відповідно до яких виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначена компенсацію моральної шкоди в розмірі по 15 000 грн. кожному з позивачів, оскільки це буде відповідати розміру заподіяної ним моральної шкоди.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити в частині стягнення витрат на надгробний пам'ятник, а в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягненням ОСОБА_9 чотирнадцяти років скасувати відмовивши в задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року у цій справі змінити в частині стягнення витрат на надгробний пам'ятник з 49 030 грн. до 10 000 грн.; в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягненням ОСОБА_9 чотирнадцяти років скасувати відмовивши в задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 березня 2019 року

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков