Справа № 447/2335/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/68/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_2

і його представника - адвоката Джуфера Б.М.;

відповідача ОСОБА_4 - сільського голови села Дроговиж;

відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6;

адвоката Оприска М.В. - представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області та ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив:

1. Визнати поширену сільським головою с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області ОСОБА_4 на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради 13 вересня 2017 року інформацію, а саме: «вищезгаданий директор школи займається педофілією в Устянській ЗОШ 1-11 ст.», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2, честь, гідність та ділову репутацію.

2. Визнати поширену ОСОБА_4 на зустрічі із вчительським колективом Устянської ЗОШ 1-11 ст. 19 жовтня 2017 року інформацію, а саме: «певні дії директора школи, особисто я пов'язую з педофілією», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

3. Визнати поширену ОСОБА_6 на громадських слуханнях в с. Устя 14 вересня 2017 року інформацію, а саме: «аморальну поведінку директора», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

4. Визнати поширену ОСОБА_5 на громадських слуханнях в с.Устя 14 вересня 2017 року інформацію, а саме: «моя дитина (ОСОБА_8) зайняла в Артеку 1 місце, привезла грамоту та кубок. Хотіла показати директору в школі, на це він відповів: «засунь собі грамоту в одне місце». Це все було сказано при інших дітях. Окрім цього директор поставив всіх дівчат з класу в лінію і (сказав) бив їх по сідницях. Я при всіх у школі розказав про таку поведінку», у газеті « Високий Замок» та у скарзі, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року, а саме: «протиправна поведінка ОСОБА_2 спрямована і відносно інших учнів, що проявлялося у доторканні до грудей, поплескуванні по сідницях, жартівливих висловлюваннях щодо жіночих форм чи окремих частин тіла своїх учнів. У випадку висловлювання незадоволення когось із учнів, ОСОБА_2 вдається до занижування оцінок, висловлювання погроз», та до газети «Високий Замок», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

5. Зобов'язати Дроговизьку сільську раду Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати як такі, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 поширені ними інформацію на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради 13 вересня 2017 року, на зустрічі із вчительським колективом Устянської ЗОШ І-ІІ ст. 19 жовтня 2017 року, на громадських слуханнях в с. Устя 14 вересня 2017 року, у газеті «Високий Замок» та у скарзі, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року, у такий же спосіб, у який вони були поширені.

6. Стягнути на користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, ділової репутації, поширення інформації, яка не відповідає дійсності:

з Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області - 10 000 (десять тисяч) гривень;

з ОСОБА_4 -50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень;

з ОСОБА_6 - 20 000 (двадцять тисяч) гривень;

з ОСОБА_5 - 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

7. Судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач із сім'єю проживає в с. Устя Миколаївського району Львівської області, з 2003 року працює директором Устянської ЗОШ І - ІІ ступенів і за цей час він не отримав жодного дисциплінарного стягнення, а лише заохочення.

Стверджував, що конфлікт із відповідачами почався 02 червня 2017 року, коли він на нараді в Устянській ЗОШ І-ІІ ст. зачитав рішення Миколаївської районної ряди № 184 від 25.05.2017 року, згідно якого Устянська ЗОШ І-ІІ ст. ставала філією Миколаївської ЗОШ І і у зв'язку з цим у школі з нового навчального року зменшувалась ставка педагога організатора, бібліотекаря і практичного психолога. Відповідачі ОСОБА_9 і ОСОБА_6 почали розповсюджувати неправдиву інформацію серед батьків учнів школи про те, що директор хоче зробити 5-річку, що і „збунтувало" батьків.

13 вересня 2017 року на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської РДА, відділу освіти Миколаївської РДА та Дроговизької сільської ради по підготовці проведення громадських слухань в с.Устя, які мали відбутися 14 вересня 2017 року о 19 годині стосовно висловлення недовіри директору Устянської ЗОШ І-ІІ ст. Бахорському В.Є., сільський голова села Дроговиж ОСОБА_4, здійснюючи представницьку функцію ради, «повідомив про те, що вищезгаданий директор школи займається педофілією в Устянській ЗОШ І-ІІ ст.».

При цьому голова Миколаївської районної ради ОСОБА_10 звернувся із листом до керівника Золочівської місцевої прокуратури та начальника Миколаївського ВП Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про прийняття мір та проведення перевірки за даним фактом.

Вважав, що за наведених обставин голова Дроговизької сільської ради ОСОБА_4 розповсюдив і оприлюднив інформацію про нього, яка є негативною, недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність, ділову репутацію, завдає йому страждання моральної шкоди, як директору школи та жителю с. Устя. За своє життя він не вчиняв жодних розпусних дій відносно дітей, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, а тому голова сільської ради ОСОБА_4 безпідставно звинуватив його в педофілії.

Також, 14 вересня 2017 року в с. Устя відбулися громадські слухання, згідно до Протоколу якого, жителі вказаного села ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розповсюдили та оприлюднили негативну інформацію про нього, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність і ділову репутацію та завдає позивачу страждань і моральної шкоди.

Зокрема, ОСОБА_6 вказала на «аморальну поведінку директора», а ОСОБА_5 проінформував про наступне: «Моя дитина ( ОСОБА_8) зайняла в Артеку 1 місце, привезла грамоту та кубок. Хотіла показати директору в школі, на це він відповів: «Засунь собі грамоту в одне місце». Це все було сказано при інших дітях. Окрім цього, директор поставив всіх дівчат з класу в лінію і (сказав) бив їх по сідницях. Я при всіх у школі розказав про таку поведінку».

Вважає, що наведені дії ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спрямований на дискредитацію його, як батька, людини з педагогічною освітою, спрямовані на усунення його з посади директора школи і ними порушено його право на повагу, гідність та ділову репутаці. та завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює сумарно в 100 000 грн. (а.с. 3-8, 65-67, 74-80, 109-116).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 179-183).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що відповідач ОСОБА_4, розповсюдивши інформацію про схильність позивача до педофілії, фактично звинуватив останнього у вчиненні кримінально караного діяння.

Звертає увагу на те, що перевірками, проведеними правовохоронними органами, факти вчинення ним протиправних дій встановлено не було.

Висновок суду про те, що інформація, яку поширювали відповідачі стосовно позивача, є оціночними судженнями, що не містять фактичних даних, вважає помилковим, оскільки звинувачення відповідача ОСОБА_4 фактично у вчиненні позивачем злочину, не є алегорією, сатирою чи гіперболою, оскільки їх можна перевірити, що й було зроблено Миколаївським відділенням поліції у Львівській області (а.с. 187-195).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів та їхніх представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позову у повному обсязі суд мотивував тим, що висловлювання відповідачів, які є предметом позовних вимог, є оціночними судженнями і відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення таких оціночних суджень.

Колегія суддів вважає, що у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (в подальшому - «Постанова Пленуму ВСУ») міститься роз'яснення про те, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

За замістом пункту 6 вище згаданої Постанови Пленуму ВСУ, у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, ця фізична особа вправі пред'явити позов про захист її гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ міститься роз'яснення про те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти (зокрема): опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

А пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ міститься роз'яснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

В той же час, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Судом встановлено та матеріалами справи стверджується наступне.

Голова Миколаївської районної ради Львівської області ОСОБА_10 листом від 13.09.2017 року № 01-31/250 звернувся до керівника Золочівської місцевої прокуратури та начальника Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області з проханням провести перевірку та вжити заходів, оскільки «на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської РДА, відділу освіти Миколаївської РДА та Дроговизької сільської ради щодо проведення громадських слухань в с. Устя … про висловлення недовіри директору Устянської ЗОШ ОСОБА_2, сільський голова с. Дроговиж ОСОБА_4 повідомив про те, що вищевказаний директор шкоди займається педофілією в Устянській ЗОШ І-ІІ ст.» (а.с. 12, 91-93).

Будучи допитаним в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка (а.с. 156), ОСОБА_10 вище наведене підтвердив, а також пояснив, що інформацію сільського голови ОСОБА_4 про зайняття директором школи ОСОБА_2 педофілією сприйняв саме, як твердження ОСОБА_4, а не оціночне судження останнього.

Звернення батьків учнів Устянської ЗОШ до сільського голови ОСОБА_4 про проведення громадських слухань в селі з метою висловлення недовіри директору Устянської ЗОШ ОСОБА_2 не містить будь-яких згадок про факти педофілії в згаданій школі або про щось подібне (а.с. 14-18), а відтак доводи відповідача ОСОБА_4 з посиланням на згадане звернення до уваги прийматися не можуть.

Наявним у справі звукозаписом також стверджується, що 19.10.2017 року відповідач ОСОБА_4, будучи на зустрічі вчительського колективу Устянської ЗОШ за участю журналіста газети «Високий Замок», що «певні дії директора школи, особисто (він) пов'язує з педофілією» (а.с. 81).

За вище наведених обставин колегія суддів критично оцінює пояснення відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи про те, що викладене у вище згаданому листі голови Миколаївської районної ради Львівської області ОСОБА_10 від 13.09.2017 року № 01-31/250 до керівника Золочівської місцевої прокуратури та начальника Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області є «вільною інтерпретацією» самим ОСОБА_10 висловлених 13.09.2017 року ОСОБА_4 міркувань на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської РДА, відділу освіти Миколаївської РДА та Дроговизької сільської ради щодо проведення громадських слухань в с. Устя - як спробу уникнення ним цивільно-правової відповідальності за сказане.

Судова психіатрія дає визначення «педофілії», як статевому відхиленню, яке проявляється у прагненні вчиняти дії сексуального характеру з дітьми, а відтак педофілія у відповідності до Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів.

Як стверджується матеріалами справи, за результатами проведеної Миколаївським відділенням поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області перевірки розгляд матеріалів з приводу неправомірних дій директора школи ОСОБА_2 було припинено у зв'язку з відсутністю ознак будь-якого кримінального правопорушення і кримінальне провадження, внесене в ЄРД за ч.1 ст. 156 КК України («розбещення неповнолітніх») закрито на підставі пункту 2 ч.1 ст. 284 КПК України - в результаті встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 20, 89, 90, 160; т.2, а.с. 5-11).

За вище наведених обставин поширену відповідачем ОСОБА_4 13.09.2017 року на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської РДА, відділу освіти Миколаївської РДА та Дроговизької сільської ради, а також 19.10.2017 року на зустрічі із вчительським колективом Устянської ЗОШ інформацію про вчинення позивачем, як директором школи, в школі дій, що потрапляють під визначення «педофілія», аж ніяк не можна визнати, як висловлювання оціночних суджень, і така інформація, не будучи жодними доказами підтвердженою, є недостовірною та такою, що ганьбить гідність, честь та ділову репутацію позивача, як громадянина, педагога та директора школи.

Враховуючи те, що вище згадану недостовірну інформацію про позивача було поширено ОСОБА_4, і як фізичною особою, і як головою сільської ради, колегія суддів вважає, що обов'язок відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду слід покласти саме на відповідача ОСОБА_4, з якого слід стягнути на відшкодування такої шкоди на користь позивача 3 000 грн., що (на думку колегії суддів) буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідач ОСОБА_5 не заперечує того факту, що на громадських слуханнях в с.Устя 14 вересня 2017 року ним було поширено інформацію про те, що його донька ОСОБА_8 «зайняла в Артеку 1 місце, привезла грамоту та кубок. Хотіла показати директору в школі, на це він відповів: «засунь собі грамоту в одне місце». Це все було сказано при інших дітях. Окрім цього директор поставив всіх дівчат з класу в лінію і бив їх по сідницях. Я при всіх у школі розказав про таку поведінку», а також у газеті « Високий Замок».

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 пояснив, що про вище наведене йому розповіла донька ОСОБА_8.

Інших доказів про те, що вище наведені висловлювання та дії позивача ОСОБА_2, як директора школи, дійсно мали місце, відповідачами до суду подано не було, а судом не здобуто.

В той же час, позивач ОСОБА_2 категорично заперечив своє авторство наведених вище висловлювань та дій, що і стало предметом його позовних вимог за даним позовом.

Безспірним є те, що вище наведені висловлювання та поведінка є неприпустимими для директора школи.

Відтак, відмова суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_5 у вище згаданій частині могла б свідчити лише про те, що суд погоджується з наведеними твердженнями ОСОБА_5 про неприпустиму для директора школи поведінку, для чого у суду докази та підстави відсутні.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що поширену ОСОБА_5 інформацію про те, що ОСОБА_2 відповів неповнолітній ОСОБА_8 «засунь собі грамоту в одне місце», а також інформацію про те, що ОСОБА_2 «поставив всіх дівчат з класу в лінію і бив їх по сідницях», слід визнати такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

У пункті 16 Постанови Пленуму ВСУ міститься роз'яснення про те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

У скарзі відповідача ОСОБА_5 від 08.12.2017 року, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації та відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації міститься твердження про те, що «протиправна поведінка ОСОБА_2 спрямована і відносно інших учнів, що проявлялося у доторканні до грудей, поплескуванні по сідницях, жартівливих висловлюваннях щодо жіночих форм чи окремих частин тіла своїх учнів. У випадку висловлювання незадоволення когось із учнів, ОСОБА_2 вдається до занижування оцінок, висловлювання погроз» (т.1, а.с. 83-84).

В той же час, ОСОБА_5 не подав до суду доказів про те, що згадані у скарзі поведінка та певні дії ОСОБА_2 дійсно мали місце, а останній категорично такі дії та поведінку заперечує.

Безспірним є те, що вище наведені дії та поведінка також є неприпустимими для директора школи.

Відтак, вище наведену інформацію, поширену ОСОБА_5 у скарзі, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року, також слід визнати такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

Колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви про те, що вище згаданою недостовірною інформацією, поширеною ОСОБА_5 на громадських слуханнях в с.Устя 14 вересня 2017 року та у скарзі від 08 грудня 2017 року, позивачу, як педагогу та директору школи, було заподіяно моральної шкоди, а тому приходить до висновку про те, що з ОСОБА_5 на користь позивача слід стягнути 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що (на думку колегії суддів) буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Стосовно позовних вимог до ОСОБА_6, то її висловлювання на громадських слуханнях в с. Устя 14 вересня 2017 року про «аморальну поведінку директора» є оціночним судженням згаданої відповідачки, оскільки таке не містять фактичних даних і (відповідно) не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості, а тому у задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

У пункті 25 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року міститься роз'яснення про те, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Вище згадану недостовірну інформацію було поширено на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради 13 вересня 2017 року та на зустрічі із вчительським колективом Устянської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст. 19 жовтня 2017 року (відповідачем ОСОБА_4.), а також на громадських слуханнях в селі Устя 14 вересня 2017 року та у скарзі від 08 грудня 2017 року (відповідачем ОСОБА_5).

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає неможливим та недоцільним здійснення спростування недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена (шляхом скликання спільного засідання, організації зустрічі із вчительським колективом, скликання громадських слухань тощо), оскільки наведені способи знаходяться поза можливостями, як позивача, так і відповідачів, а відтак вважає, що адекватним способом спростування недостовірної інформації буде право позивача на надіслання цієї постанови суду або доведення її змісту у інший спосіб усім юридичним та фізичним особам, яким на переконання позивача було доведено до відома відповідачамиОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію, яку цією постановою суду визнано такою, що не відповідає дійсності, та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що позивач в ході розгляду даної справи поніс 5 850 грн. (2 340 грн. + 3 510 грн.) судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 1, 2, 186).

Позовні вимоги задоволені частково.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що 2/4 частини судових витрат позивача у виді сплаченого ним судового збору (а саме - 2 925 грн.) слід покласти на відповідача ОСОБА_4, 1/4 частину - на відповідача ОСОБА_5, а ще 1/4 судових витрат відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати поширену ОСОБА_4 на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради 13 вересня 2017 року інформацію про ОСОБА_2, як директора Устянської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст., як про особу яка «займається педофілією в Устянській ЗОШ 1-11 ст.», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2, честь, гідність та ділову репутацію.

Визнати поширену ОСОБА_4 на зустрічі із вчительським колективом Устянської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст. 19 жовтня 2017 року інформацію про певні дії ОСОБА_2, як директора Устянської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст., як дії «пов'язані з педофілією», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3 000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_4 - відмовити.

Визнати поширену ОСОБА_5 на громадських слуханнях в селі Устя 14 вересня 2017 року інформацію про те, що директор школи ОСОБА_2 при інших дітях відповів неповнолітній ОСОБА_8 на її пропозицію показати грамоту та кубок «засунь собі грамоту в одне місце», а також інформацію про те, що ОСОБА_2, як директор школи, «поставив всіх дівчат з класу в лінію і бив їх по сідницях», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

Визнати поширену ОСОБА_5 у скарзі від 08 грудня 2017 року, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації та відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації, інформацію про «протиправну поведінку ОСОБА_2», як директора школи, яка проявлялася «у доторканні до грудей, поплескуванні по сідницях, жартівливих висловлюваннях щодо жіночих форм чи окремих частин тіла своїх учнів» і що в результаті невдоволення учнів названими діями «ОСОБА_2 вдається до занижування оцінок, висловлювання погроз», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_5- відмовити.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 та Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області - відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 право на спростування вище наведеної поширеної недостовірної інформації шляхом надіслання цієї постанови Львівського апеляційного суду або доведення її змісту у інший спосіб усім юридичним та фізичним особам, яким на переконання позивача було доведено до відома відповідачамиОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію, яку цією постановою Львівського апеляційного суду визнано такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_2 честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 925 грн. понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 462 грн. 50 коп. понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.