Справа №601/902/18
Провадження № 2/601/27/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

з участю секретаря судового засідання: Бончик А.П.,

за участю представника позивача адвоката Черняк М.В.,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Черняк М.В. пояснила, що ОСОБА_3 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 1992 року, укладеного між Кременецькою міською радою та ОСОБА_3. Відповідачі по справі зареєстровані в квартирі належній позивачу, однак, не проживають в ній тривалий час. Співвласником спірної квартири є дружина позивача ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року, у справі № 601/1740/14-ц встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий час, а саме з березня 2013 року не проживає у спірній квартирі, оскільки проживає разом зі своєю мамою ОСОБА_6 АДРЕСА_2.

На момент розгляду судами позовної заяви за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, яка діяла в інтересах та як законний представник ОСОБА_5, ОСОБА_8, де третіми особами виступали Кременецька районна державна адміністрація, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, питання про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не ставилося. Позов ОСОБА_3 було задоволено частково лише з мотивів, що діти є членами сім'ї власника квартири, у спірній квартирі зареєстрований їх батько ОСОБА_4, тобто, це є його постійним місцем проживання, і колегія суддів прийшла до висновку, що останні не втратили права користування нею.

Проте на даний час ОСОБА_4 разом з членами своєї сім'ї, в тому числі із дочкою ОСОБА_9, не проживає у спірній квартирі.

Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі перешкоджає у реалізації його прав власності, зокрема на відчуження майна.

В позовній заяві позивач просить суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи. Причини неявки суду невідомі.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та суду пояснила, що ОСОБА_3 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_11 не проживають в даній квартирі з 2013 року. На даний час позивач має намір продати дану квартиру, однак ніхто не хоче її купляти, оскільки там прописані відповідачі. Просить позовні вимоги позивача задоволити. Пояснила також, що є співвласником спірної квартири, оскільки вона придбана за час шлюбу.

Представник третьої особи служби у справах дітей Кременецької міської ради в судове засідання не з'явився, надіславши суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в даному позові відмовити з підстав викладених в даному клопотанні (а.с. 91-93).

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, однак попередньо надіслала на адресу суду пояснення, щодо позовних вимог ОСОБА_3, згідно яких просить в позовній вимозі щодо визнання її дочки ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити, з підстав викладених в її поясненнях та доповненнях до них (а.с.44-48, а.с.52-54).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи зі слідуючих міркувань.

З договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 1992 року, який посвідчений нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори за № 3948, укладеного між Кременецькою міською радою та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_3.

З реєстраційного посвідчення від 18 лютого 1993 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 1992 року.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_12 від 25 липня 2014 року комісією в складі: депутата Кременецької міської ради ОСОБА_13, в присутності свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 встановлено, що ОСОБА_16 з 03 березня 2013 року та станом на день проведення обстеження у квартирі АДРЕСА_4 - не проживає.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 жовтня 2014 року комісією в складі: першого заступника міського голови ОСОБА_17, начальника юридичного відділу ОСОБА_18, провідного спеціаліста-юристконсульта ОСОБА_19, начальника земельного відділу ОСОБА_20 та депутата міської ради ОСОБА_13 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4, протягом двох років ніхто не проживає. В стінах квартири наявні тріщини, протікає дах, що створює незручності іншому співвласнику будинку, підлога просіла та фундамент під ганком, наявна велика тріщина з стіни знадвору будинку.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 14 липня 2017 року підтверджується, що на день проведення обстеження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 АДРЕСА_5 постійно. При цьому ОСОБА_6 на день проведення обстеження була зареєстрована за вищевказаною адресою.

Актом обстеження на факт не проживання в житловому приміщенні від 12 січня 2018 року, станом на дату обстеження у квартирі АДРЕСА_4, не проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Актом обстеження від 01 лютого 2018 року підтверджено, що у квартирі АДРЕСА_4, більше шести років ніхто не проживає, будинок потребує капітального ремонту.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 слідує, що 24 травня 1976 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис про шлюб № 12. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_2».

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 слідує, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис про народження № 81. Її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_22.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2014 року скасовано. Постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах та як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_5., ОСОБА_8, треті особи - Кременецька районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задоволено. Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 21 серпня 2018 року № 1205 вбачається, що визнано за недоцільне визнання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім'ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім'ї власника житла, які пов'язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 фактично визнали, що дитина не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з березня 2013 року та до часу розгляду судом першої інстанції цієї справи.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Через свій вік ОСОБА_16 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, у якому зареєстрований та проживає батько.

Суд також не бере до уваги заяву відповідача ОСОБА_4 про визнання позову, оскільки вона суперечить вимогам закону та правам, інтересам малолітньої ОСОБА_5. Матір малолітньої заперечила проти задоволення позовних вимог. Служба у справах дітей Кременецької міської ради також заперечує проти визнання дитини такою, що втратила право на користування спірним приміщенням. Крім того, у своїй заяві про визнання позову відповідач ОСОБА_4 вказав як адресу проживання місце своєї реєстрації: АДРЕСА_6.

Таким чином, суд вважає, що права дитини будуть порушені у разі визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки вона має право проживання та користування зазначеною квартирою.

Крім того, встановлено, що позивач набув право власності на дану квартиру за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2(третя особа у справі). А тому згідно статті 60 СК України, квартира АДРЕСА_7 є спільною сумісною власністю подружжя. Дана обставина не заперечувалася представником позивача та ОСОБА_2 Тобто, позивач є співвласником та власником 1/2 частини вказаної квартири.

Тому, позивача не можна вважати власником цілої спірної квартири в контексті статті 405 ЦК України. ОСОБА_2 з позовом до суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування своє частиною квартири АДРЕСА_7, до суду не зверталася. Також, суд вважає, що наявність згоди співвласника (ОСОБА_2.) на визнання такими, що втратили право користування житлом відповідачів не може вважатися належним способом захисту її права, оскільки суд вирішує справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів. За вказаних обставин суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись статтями 3,141,60 СК України, статтею 405 ЦК України, статтями 12, 76-80, 265, 268, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3, житель АДРЕСА_9, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_16, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Третя особа: Служба у справах дітей Кременецької міської ради, місце знаходження: місто Кременець, вулиця Шевченка, 67, Тернопільської області.

Третя особа: ОСОБА_6, жителька АДРЕСА_8.

Третя особа: ОСОБА_2, жителька АДРЕСА_10, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2019 року.

Головуючий: