Справа № 489/374/19
Провадження № 22ц/812/1764/19 Головуючий у 1-ї інстанції Рум`янцева Н.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевой Н.О. в місті Миколаєві о 10 годині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 20 328 грн. 34 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним договору кредитування шляхом підписання 19 вересня 2011 року заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна» у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 5 280 грн. 55 коп. заборгованості за тілом кредиту та судовий збір у розмірі 1 921 грн.. В задоволенні вимог про стягнення процентів, пені та штрафів відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що банком надані належні докази стосовно заборгованості позичальника за тілом кредиту, але підстав для стягнення з нього процентів, пені та штрафів немає, так як відповідачем такі умови кредитного договору з кредитором не узгоджувалися.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволені позову є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення вимог банка у повному обсязі.

Висновок суду про те, що банком не надано доказів на підтвердження підстав для нарахування та стягнення процентів і неустойки, позивач вважав таким, що ґрунтується на припущеннях.

Рішення суду в частині задоволення позову сторонами не оскаржено.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», за яким позичальник, починаючи з квітня 2017 року отримав ліміт кредитних коштів спочатку в розмірі 500 грн., а потім зі збільшенням його розміру до 5 000 грн. з кінцевим терміном повернення цих коштів, що відповідає строку дії трьох платіжних карток (1- квітень 2020 року, 2 - березень 2023 року і 3 жовтень 2020 року), зі сплатою за їх користування сум у відповідності до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які розміщені у довідці, що підписана позичальником та відповідає Умовам та Правилам, розміщеним на той час на сайті банку (а.с.7, 87-88).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які узгоджені позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням картки, яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», в частині усіх суттєвих умов такого кредитування, а саме у розмірі процентів (2,5% щомісяця), неустойки (пеня та штрафи в сумі 500грн. плюс 5% від заборгованості) тощо (а.с.7, 87).

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився та узгодив саме ті умови та правила кредитування, до яких він приєднався шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 19 серпня 2011 року.

Тому наданий банком до суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.70-86), є належним доказом тільки в тій частині, що узгоджена з позичальником, і може бути застосований до правовідносин, які склалися між сторонами. В тому числі: нарахування банком за користування кредитом та овердрафтом відсотків в розмірі, встановленому у довідці в 2,5% щомісяця у відповідності з тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.5; зобов`язання позичальника при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, а також відповідну пеню - п. 2.1.7.6.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 2,5% на місяць за користування кредитними коштами, а також будь-якого виду неустойки не відповідає матеріалам справи. А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 280 грн. 55 коп. не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

Відтак, при перегляді судового рішення в частині стягнення процентів та неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, підписавши 19 вересня 2011 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування, сторони визначили суттєві умови договору, які в односторонньому порядку змінені бути не можуть без попереднього погодження з позичальником.

Між тим, станом на 16 грудня 2018 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає, крім тіла кредиту, 7 240 грн. 70 коп. заборгованості за процентами, у тому числі за підвищеними банком в односторонньому порядку, 6 362 грн. 88 коп. пені, розрахованої банком трьома способами, та штрафів на суму 500 грн. і 944 грн. 21 коп..

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинної на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України), про кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.

Із змісту пунктів 1.3.2.3 та 1.3.2.9 Умов та правил надання банківських послуг (що діяли на час виникнення спірних відносин) вбачається, що банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, про що зобов`язаний проінформувати позичальника.

З наявних в матеріалах справи копій наказів ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на час укладання кредитного договору діяла базова процентна ставка по кредиту 2,5% в місяць або 30% на рік і в подальшому збільшена процентна ставка за п. 3 наказу № СП-2014-6915682 від 7 липня 2014 року за новими тарифами з позичальником у письмовому вигляді не узгоджувалася.

Таким чином, розрахунок заборгованості по процентам, який міститься в матеріалах справи (а.с.5-6 та у додатках до пояснень), повинен розраховуватися виходячи із фіксованої ставки у 30% річних ((5280 грн. 55 коп. х 30%) : 360 днів), що за час прострочки за 587 днів станом на 16 грудня 2018 року, складає 3 175 грн. 34 коп..

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним одночасне нарахування та стягнення з відповідача пені за трьома видами нарахувань в розмірі 6362 грн. 88 коп. та 500 грн. 00 коп. фіксованої частини штрафу і 944 грн. 21 коп. процентної складової штрафу.

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитування (а.с.87) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час передбачена і сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Тому, враховуюче викладене, колегія суддів вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов`язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов`язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

А тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів, колегія суддів вважає за необхідне стягнути штраф в розмірі 500 грн. плюс 422 грн. 77 коп., а всього штрафів на загальну суму 922 грн. 77 коп., відмовив у стягненні пені з метою запобігання подвійного притягнення відповідачки до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань по сплаті кредиту та процентів.

Таки висновки колегії узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення процентів та штрафу ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому є усі підстави для його скасування у цій частині у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України шляхом стягнення з позичальника на користь банку 3 175 грн. 34 коп. заборгованості за процентами та 922 грн. 77 коп. штрафу.

Підстав для нарахування процентів та штрафів у відповідності до наданого банком розрахунку до суду апеляційної інстанції, виходячи з іншого тіла кредиту, колегія суддів не вбачає, оскільки банк погодився із судовим рішенням суду першої інстанції щодо задоволення його же позовних вимог в частині тіла кредиту.

Відповідно до змісту статті 141 стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

А саме, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та стягнути з відповідача на користь банку 499 грн. 86 коп. судових витрат, також додатково з нього підлягають стягненню витрати банка по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 784 грн. 48 коп..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами в розмірі 3 175 грн. 34 коп. та штрафами на суму 922 грн. 77 коп.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 499 грн. 86 коп. судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 784 грн. 48 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова