Справа № 760/8401/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/1132/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало наступним:

07 квітня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/1726. Договором №3 внесені зміни до кредитного договору, змінено валюту кредиту та переведено наявну станом на 16.10.2014 року заборгованість у гривні України.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами укладено іпотечний договір №02-10/758, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку оцінено сторонами в 334 057 грн. 50 коп.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредит, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 24 квітня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 164 016 грн. 24 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 150 319 грн. 13 коп., суми заборгованості по процентах - 116 98 грн. 59 коп.; інфляційних втрат за кредитом - 901 грн. 20 коп.; інфляційних втрат по відсотках - 1 097 грн. 32 коп.

Оскільки заборгованість за кредитом погашена не була, позивач просив суд звернути стягнення на належне ОСОБА_1 іпотечне майно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а кошти, отримані від реалізації заставного майна, направити на погашення заборгованості за кредитом у розмірі 164 016,24 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому вважає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення по справі не було враховано наступне:

- в зазначеній квартирі крім боржника проживають та зареєстровані й інші особи, в тому числі малолітня донька, 2008 року народження, яка за таким рішення суду втрачає єдине житло, що є порушенням вимог закону;

- діючим законодавством введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами;

- позивачем не дотримано порядку досудового врегулювання спору, відтак не підтверджено правомірності звернення до суду з позовною заявою;

- позивачем не було належним чином доведено правомірності його розрахунку суми заборгованості за кредитом;

- не було встановлено факту саме невиконання зобов'язання за договором з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 15.10.2022.

На підставі наведеного апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Задовольняючі позовні вимоги, судом першої інстанції були перевірені та визнані обґрунтованими доводи позивача щодо наявності несплаченої заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу дає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. З наведеними висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду. З представлених до справи доказів вбачається як факт заборгованості за кредитним договором, так і факт забезпечення виконання зобов'язань за кредитом за допомогою іпотечного майна, на яке й просив звернути стягнення позивач. За таких умов рішення суду колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.3 Закону «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Не спростовують відповідність висновків суду посилання апелянта на те, що суд не врахував факт проживання в спірній квартирі малолітньої доньки апелянта. В ході розгляду справи встановлено, що на час укладення договору іпотеки дитина не була зареєстрована у спірній квартирі, право користування нею не мала. Таким чином реєстрація місця проживання дитини після її народження відбувалася у квартиру, що вже була обтяжена іпотекою. За таких умов передбачені законом обмеження з приводу звернення стягнення на таку квартиру у зв'язку з проживанням в ній малолітньої дитини відсутні.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції й у зв'язку з посиланнями апелянта на положення Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". З аналізу положень вказаного закону вбачається, що його дія має тимчасовий характер та направлена на зупинення здійснення примусової реалізації майна іпотекодавців в рахунок погашення їх заборгованості за валютними кредитами на період до набрання чинності відповідним законом, який врегульовує вказані питання. При цьому закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, відтак не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього закону на період його чинності. Загачена позиція знайшла своє відображення в ряді судових рішень як Верховного суду України, так і Верховного Суду, зокрема в постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 340/173/13-ц.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що з точки зору апелянта позивачем в порушення процесуальних положень цивільного законодавства не дотримано порядку досудового врегулювання спору, відтак не підтверджено правомірності звернення до суду з позовною заявою. Зазначені доводи не можуть бути прийняті колегією суддів апеляційного суду, оскільки матеріали справи містять як вимогу про усунення порушень виконання зобов'язань з виплати кредиту від 27 квітня 2017 року, якою повідомлено ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості станом на дату розрахунку 24.04.2017 року та необхідність її погашення, так і докази її направлення відповідачу.

Критично відноситься колегія суддів й до посилань апелянта на недоведеність факту невиконання кредитних зобов'язань відповідача та неналежність заявленої суми заборгованості.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своїх вимог позивачем було представлено до суду як докази надання кредиту відповідачу, так неналежності виконання прийнятих боржником зобов'язань, внаслідок чого за кредитом утворилася заборгованість, яку відповідач не погашає. Розмір заборгованості було обґрунтовано відповідним розрахунком згідно умов кредитного договору. За таких умов позиція позивача підтверджена рядом представлених ним до суду доказів. Натомість відповідач, стверджуючи по те, що невиконання зобов'язання з його боку відсутнє, а також посилаючись на неналежність розрахунку заборгованості, на підтвердження своєї позиції відповідних доказів не надав, як і не представив до суду контрозрахунку в спростування відповідних тверджень позивача. За таких умов посилання відповідача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, в результаті чого дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько