Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16079/16-ц

провадження № 61-7950св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Іванової І. В., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Я. О., про визнання заповіту недійсним та скасування його державної реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3

15 липня 2015 року він подав заяву до Десятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, а згодом дізнався, що спадкова справа після смерті матері заведена та про те, що мати за життя склала заповіт на іншу особу.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до нього про усунення перешкод у користуванні квартирою. З даного позову він дізнався, що на ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті його матері.

Посилаючись на те, що його мати тяжко хворіла, з 1996 року вона була особою з інвалідністю ІІ групи пожиттєво, останні три місяці перед смертю перебувала під наглядом лікарів та постійно приймала дуже сильні знеболювальні препарати, вважає, що вона не могла в цей час ні підписувати заповіт, ні їхати до нотаріальної контори, вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений 12 лютого 2015 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я. О. і зареєстрований за № 209, скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог з підстав статей 203, 1257 ЦК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивач суду не надав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заповіт його матір`ю складався за її особистим зверненням, не відповідає фактичним обставинам, оскільки мати не просила нотаріуса складати заповіт на відповідача у справі.

Крім того, заповіт був складений із порушенням таємниці складання заповіту, оскільки його мати мала поганий зір, а тому не могла сама прочитати зміст заповіту.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Я. О., про визнання заповіту недійсним та скасування його державної реєстрації.

Витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 - її онукою.

12 лютого 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я. О.та зареєстровано за № 209. Заповіт складено зі слів ОСОБА_3 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, щовідповідав дійсним намірам заповідача та прочитано ОСОБА_3 у голос, про що зазначено у заповіті, та підписаноостанньою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

І з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Десятої Київської нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2- онука померлої, та ОСОБА_1 - син померлої, про що свідчать матеріали спадкової справи № 544/2015.

13 жовтня 2015 року Десята Київська нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 на випадок смерті склала заповіт на іншу особу.

27 листопада 2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом заявлених позовних вимог є недійсність заповіту з підстав, - не усвідомлення значення своїх дій.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої - третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої та другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Суди встановили, що заповіт від 12 лютого 2015 року складався за особистим зверненням ОСОБА_3 , дієздатність якої було перевірено. Заповіт містить вказівку про місце і час його складання та містить підпис заповідача - ОСОБА_3 із зазначенням її повного прізвища та ініціалів.

Виходячи з того, що заповідач ОСОБА_3 недієздатною чи обмежено дієздатною визнана судом не була, а тому мала право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства, текст заповіту підписаний особисто заповідачем, якому роз`яснено зміст статей 1241, 1307 ЦК України, заповіт зареєстровано у Реєстрі вчинення нотаріальних дій, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що при складанні оспорюваного заповіту були повністю дотримані вимоги закону щодо його форми та посвідчення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, є правильним, позивач таких висновків не спростувала.

Доводи касаційної скарги про те, що його мати не просила нотаріуса складати заповіт на відповідача у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до статтей 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук