Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 644/7992/17

провадження № 61-10312св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І.О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: Харківська місцева прокуратура № 4, Харківська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4, в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсними договори купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 квітня 2016 року та від 24 червня 2016 року; визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з вищевказаної квартири, відумерлою та передати вказане спадкове майно у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради; вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що місцевою прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000070 за фактом шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_1 встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради. Вказана квартира на праві власності належала ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 17 травня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області було видано актовий запис №7476 про смерть вказаної особи. При цьому під час внесення відомостей до актового запису було неправильно зазначено прізвище померлої особи, а саме ОСОБА_3 замість ОСОБА_3 , оскільки аналогічна помилка була допущена слідчим під час оформлення постанови про призначення судово-медичної експертизи трупа.

21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Остапенко Є. М. було посвідчено договір купівлі - продажу спірної квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 продав квартиру ОСОБА_2 , яка 24 червня 2016 року продала квартиру ОСОБА_1 , що було засвідчено приватним нотаріусом Лавіндою Н. О. Вказані договори є нікчемними, зокрема у зв`язку з відсутністю реального волевиявлення продавця ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю.

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав один у спірній квартирі, яка є місцем відкриття спадщини. Згідно інформації Третьої Харківської державної нотаріальної контори відсутні заведені спадкові справи, видані свідоцтва про право на спадщину, заповіти, спадкові договори як щодо ОСОБА_3 так і щодо ОСОБА_3 Спірна квартира, як спадкове майно, має перейти у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини у відповідності до частини третьої статті 1277 ЦК України.

Харківською міською радою не виконується передбачений статтею 1277 ЦК України обов`язок щодо подання до суду заяви про визнання спадщини відумерлою, а спірна квартира, всупереч інтересам держави, до цього часу не перейшла у власність територіальної громади, що свідчить про необхідність прокурорського втручання з метою захисту інтересів держави.

Короткий зміст судових рішень судівпершої та апеляційної інстанцій

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є однією і тією ж особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Оскільки інші вимоги є похідними, тому вони також задоволенню не підлягають.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначений в актовому записі про смерть №7476 від 17 травня 2016 року, складеному Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, є однією й тією ж особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 24 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О.

Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передано вказане спадкове майно у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до укладення оспорюваного договору, у зв`язку з чим не міг його підписати, а тому наявні підстави для визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Враховуючи відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 заява про визнання спадщини відумерлою підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 рокуОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, у задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подала касаційні скарги

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи постанову, неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 215, 216, 388 ЦК України, та встановлюючи факт, що має юридичне значення, не навів посилання на відповідні норми законодавства України, чим порушив норми процесуального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 , витребувано із суду першої інстанції справу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Судами встановлено, щоквартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2012 року.

Згідно актового запису про смерть № 7476 від 17 травня 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місцем проживання померлої особи зазначено - АДРЕСА_1 . Документом, що підтверджує факт смерті є Лікарське свідоцтво про смерть №722-с/16 від 14 травня 2016 року, видане Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи відділення № 2 відділу судово-медичної експертизи трупів, яке було надано працівником вказаного закладу ОСОБА_5 . У розділі «Для відміток» зазначено, що паспорт померлого не здано, громадянство, місце народження та місце проживання не підтверджено.

В листі завідувача відділення № 2 відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №1 34 від 03 серпня 2017 року міститься інформація, що труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у відділенні не значиться. 14 квітня 2016 року до відділення надходив труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Родичі померлого з метою поховання ОСОБА_7 не звертались, у зв`язку з чим звернення до відділу реєстрації актів цивільного стану, за результатами якого складено актовий запис про смерть № 7476, здійснювалось виходячи з постанови старшого слідчого Орджонікідзевського ВП ГУ НП в Харківській області від 14 квітня 2016 року про призначення судово-медичної експертизи. Зазначено, що до відділення надійшов труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був доставлений із квартири АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого СВ Орджонікідзевського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 14 квітня 2016 року по кримінальному провадженню №000 призначено експертизу. В описовій частині постанови зазначено, що 14 квітня 2016 року о 10.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слідчий постановив призначити судово-медичну експертизу трупу для з`ясування причин смерті ОСОБА_7 , проведення якої було доручено Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи. Копію протоколу огляду місця події та трупу надано для ознайомлення експерту (т. 1 а.с. 20).

Згідно листа начальника Московського РВ у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області від 02 червня 2017 року 26 квітня 2002 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його заявою отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 . Документи видано Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. Із заявою про втрату вказаного паспорта ОСОБА_3 не звертався.

Відповідно до інформації КП «Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_3 , 1939 року народження, який знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших осіб разом з ним зареєстровано не було (т. 1 а.с. 23).

21 квітня 2016 року посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 спірну квартиру. Особи сторін договору встановлено, зокрема і встановлено особу ОСОБА_3 за паспортом, копія якого додана до матеріалів нотаріальної справи (т. 1 а.с. 229), у договорі міститься ідентифікаційний код ОСОБА_3 . До матеріалів справи додані копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 212, 226-228).

24 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу, за яким остання придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Оскільки встановлення юридичного факту, про який йдеться в позовній заяві, пов'язане з вирішенням спору про право на зазначену квартиру, суди правильно розглянули справу в порядку позовного провадження.

Встановивши, що всі дані щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_3 (дата народження, місце проживання, відсутність родичів), за якими можна ідентифікувати особу, співпадають, а різниця в прізвищі пояснюється помилкою, допущеною первинно слідчим в згаданій постанові про призначення експерти і яка була перенесена в інші документи, складені на основі цієї постанови, в тому числі і в актовий запис про смерть, апеляційний суд обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є однією і тією ж особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої та третьої статті 1277 ЦК України 2004 року у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає в внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Суд апеляційної інстанції встановивши, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , немає спадкоємців ні за заповітом, ні за законом, правильно визнав спірну квартиру відумерлою спадщиною та передав це нерухоме майно територіальній громаді за його місцезнаходженням.

Таким чином повністю відновлюються порушені права територіальної громади, а тому немає потреби у визнанні недійсними оспорених договорів купівлі-продажу спірної квартири, укладених після смерті зазначеного спадкодавця, оскільки такий спосіб захисту з огляду на положення статей 15, 16 ЦК України за наведених обставин не є ефективним.

У зв`язку з цим рішення апеляційного суду щодо визнання оспорених договорів купівлі-продажу належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті оскаржене рішення суду апеляційної інстанції належить залишити без змін, оскільки воно ухвалене з додержання норм матеріального і процесуального права.

Відсутність в оскаржуваній постанові апеляційного суду в частині, що стосується встановлення факту, що має юридичне значення, посилань на відповідні норми процесуального права не впливає на законність цього судового рішення в означеній частині, яке по суті є правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними відмовити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині задоволення вимог Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у власність територіальної громади залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук