КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/8631/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4464/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Дуці В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного сулу міста Києва від 9 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року задоволено подання приватного виконавця Говорова П.В. та тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 3 березня 2018 року у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 4 116 613,09 грн.

Зазначив, що не вчиняв дій, які б свідчили про умисне невиконання рішення суду, вживав та вживає заходи, спрямовані на його виконання, в тому числі після постановлення ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року, що підтверджує наявність підстав для скасування такого заходу обмеження як тимчасова заборона у праві виїзду за межі України.

Також зазначив, що ОСОБА_4 в добровільному порядку перераховує кошти на користь ОСОБА_7, що підтверджується квитанціями № ПН4209 від 15 листопада 2018 року, № ПН200 від 30 листопада 2018 року, № ПН5657К від 17 грудня 2018 року, про що, у відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» повідомлено приватного виконавця.

У зв'язку із викладеним, просив суд скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, вжите ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 9 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_4, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 4911691,17 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 16551,73 грн. та судові витрати у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 3 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4 116 613 грн. 09 коп.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на виконання рішення суду сплатив 3000 грн., що підтверджується квитанціями № ПН4209 від 15 листопада 2018 року, № ПН200 від 30 листопада 2018 року, № ПН5657К від 17 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до ОСОБА_4 обмеження у праві виїзду є виправданим, сприяє виконанню рішення суду про стягнення з нього грошових коштів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з'являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що після обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон, він вчиняє дії по виконанню рішення суду, подав декларацію про доходи, сплачує гроші, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, боржник за цей час сплатив лише 3000 грн., є приватним підприємцем, проте доходу не має, тобто, фактично не працює і не вчиняє дій для працевлаштування та погашення заборгованості за виконавчим листом.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон цим обставинам надана належна оцінка.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи ОСОБА_4 щодо його потреби виїзду за кордон для участі у вихованні його дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки скаржником не надано належних та допустимих доказів щодо неможливості брати участь у вихованні дитини за місцем його проживання в Україні.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного сулу міста Києва від 9 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий

Судді