Дата документу 08.10.2019 Справа № 2-479/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-479/11 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльник Р.В.
Провадження № 22-ц/807/45/19 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Тараса Володимировича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду зі скаргами в кількості 14 одиниць на дії та рішення головного державного виконавця.

Ухвалою суду вищевказані скарги об`єднанні в одне провадження.

У своїх скаргах ОСОБА_1 вказала, що їй на праві власності належить нерухоме майно: нежитлове приміщення підвалу літ. А-3, загальною площею 67,3 кв.м, приміщення 7; нежитлове приміщення першого та другого поверхів літ. А-3, загальною площею 421,3 кв.м, приміщення 3; нежитлове приміщення першого поверху літ А-3, загальною площею 72,8 кв.м, приміщення 2; нежитлове приміщення підвалу літ.А-3,загальною площею 303,0 кв.м. приміщення 8; нежитлове приміщення першого поверху літ. А-3, загальною площею 75,8 кв.м, приміщення 9; нежитлове приміщення першого поверху літ. А-3, загальною площею 15.9 кв.м, приміщення 10; нежитлове приміщення першого поверху літ. А-3, загальною площею 107,4 кв.м, приміщення 11; нежитлове приміщення другого поверху літ. А-3, загальною площею 132,4 кв.м, приміщення 12; нежитлове приміщення другого поверху літ. А-3, загальною площею 10,5 кв.м, приміщення 13; нежитлове приміщення третього поверху літ. А-3, загальною площею 407,8 кв.м, приміщення 15; нежитлове приміщення другого поверху літ. А-3, загальною площею 218,0 кв.м, приміщення 14; нежитлове приміщення першого поверху літ. А-3, загальною площею 225,4 кв.м, приміщення 16; нежитлове приміщення першого поверху літ.А-3,загальною площею 139,5 кв.м, приміщення 4; нежитлове приміщення першого поверху літ. А-3, загальною площею 307,3 кв.м, приміщення 1, за адресою: АДРЕСА_1 .

В провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Артемчука Т.В. знаходиться виконавче провадження ВП № 36958874 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/2011, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 та з кожного з поручителів окремо на користь ПАТ «Фідобанк» суму боргу.

В ході примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна від 15.01.2015 року, яким описано та арештовано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності, було передано на реалізацію.

Державним підприємством «СЕТАМ», як організатором на веб-сайті електронних торгів 02.02.2016 року було розміщено інформаційне повідомлення про призначення на 22.02.20Іброку електронних торгів з реалізації нерухомого майна за початковою ціною продажу 104 774,00 грн.

Відповідно до протоколу № 145644 проведення електронних торгів від 26.02.2016 року, складеного ДП «СЕТАМ», торги з реалізації нежитлового приміщення не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

29.11.2016 року заявник отримала акт головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 14.11.2016 року про реалізацію предмета іпотеки: вищевказаних приміщень нежитлового приміщення літ. А-3, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У вищезазначеному акті зазначається, що на підставі ч.І ст.49 Закону України «Про іпотеку» представником стягувана - ПАТ «Фідобанк» було подано заяву від 29.02.2016 року про придбання предмету іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. А тому, виходячи з положень ст..ст.47,49 Закону України «Про іпотеку», покупцем спірного нежитлового приміщення є іпотекодержатель - ПАТ «Фідобанк».

На підставі цього акту нотаріус має право видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Заявник ОСОБА_1 вважає вищезазначений акт неправомірним та таким, що суперечить нормам права за таких підстав. Згідно ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду. Шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження. Передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст..49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотеко держателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотеко держателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст..47 цього Закону, а нотаріус на підставі цього акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Заявник ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець в порушення закону не врахував, що в даному випадку судовим рішенням ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором, тому спірне майно повинно було реалізовуватися не як предмет іпотеки, а як арештоване майна в порядку виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Фактично, державний виконавець самостійно змінив спосіб виконання виконавчого документа, здійснивши стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно без відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягувачем ПАТ «Фідобанк» не було заявлено вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Фактично, не існує рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також відсутній виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотеко держателя. У своїй скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Артемчука Т.В. та скасувати акт головного державного виконавця Артемука Т.В. від 14.11.2016 року про реалізацію предмета іпотеки: приміщень №№ нежитлового приміщення літ. А-3 за адресою: М АДРЕСА_1 , виданий в межах здійснення виконавчого провадження (ВП № 36958874) з примусового виконання листа № 2-479/2011, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом М.Запоріжжя.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року в задоволені скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову, якою скаргу на дії та рішення головного державного виконавця виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. - задовольнити; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ Артемчука Т.В. та скасувати акти головного державного виконавця Артемчука Т.В. від 14.11.2016 року про реалізацію предмета іпотеки: приміщень №№ 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10,11, 12, 13, 14, 15, 16, нежитлового приміщення літ. А-3 за адресою АДРЕСА_1 , виданий в межах здійснення виконавчого провадження (ВП № 36958874) з примусового виконання листа « 2-470/2011, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя.

У судове засідання апелянт не з`явилася, подала заяву про зупинення провадження в справі, до розгляду іншої справи про поділ майна подружжя.

Натомість така заява не може бути задоволена з огляду на те, що на час оскарження заявником дій ДВС така справа не перебувала в провадженні суду, жодних перешкод для перегляду законності рішення суду першої інстанції у даній справі,судова колегія не вбачає.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Артемчука Т.В. знаходиться виконавче провадження ВП № 36958874 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/2011, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 та поручителів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фідобанк» суму боргу (т.З, а.с. 174-185).

В ході примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна від 15.01.2015 року, яким описано та арештовано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Із акту головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 14.11.2016 року про реалізацію предмета іпотеки встановлено, що покупцем спірного нежитлового приміщення літ. А-3, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є іпотеко держатель - ПАТ «Фідобанк».

Відмовляючи у задоволенні скарги скарги, суд першої інстанції виходив з того що згідно ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду. Шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження. Передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотеко держателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотеко держателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст..47 цього Закону, а нотаріус на підставі цього акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Згідно ч.8 ст.54 Закону України «про виконавче провадження» передбачено, що звернення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотеко держателя передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотеко держатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Тобто, як зазначив суд першої інстанції, нормами Закону України «Про виконавче провадження» дозволяється державному виконавцю передавати на реалізацію предмета іпотеки без судового рішення, в межах процедури стягнення коштів, та з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Нормами ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку» підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як при розгляді справи у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі заявник вважає, що відсутність договору про задоволення вимог іпотекодержателя є підставою вважати дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Тараса Володимировича неправомірними.

Не погоджуючись з такою позицією, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1680цс16, у якій зазначено, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок що заявником не було надано суду доказів на існування обставин щодо наявності у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення, та наявності заборгованості перед іншими іпотекодержателями, та доказів порушення дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог скарги.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков