П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/15912/17

Номер провадження 22-ц/804/337/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя- доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2018 року, у складі судді Шатілової Л.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське»,

про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та

за зустрічним позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_4,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_5, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» (далі ПрАТ «СТ «Іллічівське»), в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 386585,56 грн. у відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 4505,87 грн. у відшкодування судових витрат.

В обґрунтування позову вказувала, що 23 червня 2016 року приблизно об 11:58 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась по пр. Будівельників у м. Маріуполі в напрямку від вул. Бахчиванджи до пр. Миру, наближаючись до перехрестя з вул. Італійською, проігнорувала жовтий сигнал світлофора, забороняючий подальший рух і виїзд на перехрестя, не зупинилася перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп-лінія», хоча мала таку технічну можливість, продовжила рух та здійснила виїзд на вказане перехрестя, внаслідок чого скоїла зіткнення з зустрічним автомобілем TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, під її керуванням, який на той час вже перебував на даному перехресті та завершував маневр повороту на вул. Італійську. Внаслідок зіткнення, вона, як водій автомобіля TOYOTA RAV4, реєстрацйний номер НОМЕР_2, отримала тілесні ушкодження, а вказаний автомобіль, який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав механічні пошкодження. Тим самим ОСОБА_5 порушила вимоги п.п. 8.7.3.г та 8.10 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» (поліс АЕ/4578905). Вона зверталася до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, проте страховик виплату досі не здійснив. На теперішній час вказаний страховик позбавлений відповідної ліцензії, виплати по страховим випадкам не здійснює через відсутність коштів та припинив діяльність своїх офісів, що унеможливлює отримання страхової виплати. У зв'язку з чим, зазначила, що вона має право відмовитися від свого права вимоги до страховика і отримати повне відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка заподіяла шкоду, тому ОСОБА_5 зобов'язана відшкодувати їй матеріальну шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 385085,56 грн., вартості проведеної експертної оцінки в розмірі 1500,00 грн. Також зазначає, що відповідачка повинна відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., яка полягає в тому, що внаслідок ДТП вона отримала численні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, вона була змушена терпіти фізичний біль і страждання від їх отримання і лікування, тривалий час відчувала сильний головний біль, загальну слабкість, нудоту, біль у місцях забиття та підвивиху шийних хребтів, змушена відчувати сильні душевні переживання від того факту, що її автомобіль було сильно пошкоджено. Відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану пошкодженням її автомобіля, страхова компанія відповідача не виконує своїх зобов'язань. Завдані збитки для неї дуже значні, у неї немає іншого автомобіля і вона залишилася без засобу пересування, відмовляла собі в інших потребах, була змушена займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди. Вона більше року доводила в суді винуватість відповідача, з'ясовувала та здійснювала пошук страхової компанії відповідача, збирала документи, організовувала і оплачувала оцінку автомобіля, зверталась до адвоката, сплатила судовий збір. Усі ці дії змінили її життєвий уклад і негативним чином позначилися на душевному спокої.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») та просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 158932,35 грн. у відшкодування майнової шкоди, 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2271,80 грн. у відшкодування судових витрат.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 23 червня 2016 року приблизно о 11:58 год., на регульованому перехресті пр.Будівельників та вул.Італійської в м. Маріуполі Донецької області сталося зіткнення автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 з автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, під її керуванням. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. ОСОБА_4 порушила вимоги п.п.8.7.3 (в) та 10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв'язку з настанням ДТП. Вказує, що обидва водія у даній обстановці, яка склалася, перебували в рівних умовах при перетинанні даного перехрестя, оскільки в обох напрямках при ДТП був ввімкнений жовтий сигнал світлофору, тобто дії обох водіїв регламентувалися вимогами п.8.11 ПДР України, відповідно до яких вони могли рухатися далі лише за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Вона, рухаючись прямолінійно через перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, діючи в рамках вимог п.8.11 ПДР України, ніяким чином не створювала небезпеки іншим учасникам дорожнього руху (не виконувала будь-яких дій, які би потягли настання аварійної обстановки),

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», поліс №5256950. Позивач зверталася до ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, проте страховик виплату досі не здійснив. Вважає, що ОСОБА_4 зобов'язана відшкодувати їй майнову шкоду, завдану у ДТП, а саме: суму матеріальних збитків в розмірі, рівному дійсній ринковій вартості транспортного засобу з терміном експлуатації, як на момент ушкодження, оскільки такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, і на дату експертної оцінки 23 червня 2016 року становить 156732,35 грн., вартість проведеної експертної оцінки на суму 2200,00 грн. Також просила відшкодувати їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона змушена відчувати сильні душевні переживання від того, що її автомобіль було повністю пошкоджено. Відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, страхова компанія відповідача не виконує своїх зобов'язань. Завдані збитки для неї дуже значні. У неї немає іншого автомобіля і вона залишилася без засобу пересування, вона була змушена займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди, більше року доводила в суді винуватість відповідача, з'ясовувала та здійснювала пошук страхової компанії відповідача, збирала документи, організовувала і оплачувала оцінку автомобіля, зверталась за допомогою до адвоката, сплатила судовий збір. Усі ці дії змінили її життєвий уклад і негативним чином позначилися на душевному спокої. У зв'язку з наслідками ДТП вона стала дратівливою, втратила сон, що негативним чином вплинуло на робочий процес та стосунки з близькими людьми, сім'єю.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 155332,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1810,46 грн. на відшкодування судових витрат, а всього 165142 гривні 81 копійку.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «СК «Український Страховий Стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 95359,41 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1317,64 грн. на відшкодування судових витрат, а всього 101677 гривень 05 копійок.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову ОСОБА_4 у повному обсязі з урахуванням ступеня вини ОСОБА_5, яка дорівнює 99%, у задоволенні вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди частково з урахуванням ступеня вини обох учасників ДТП та моральної шкоди, оскільки ОСОБА_5 не була власником автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1. Отже не мала права на отримання відшкодування вартості майна, яке їй не належить, а також на відшкодування моральної шкоди, яка спричинена власнику автомобіля. Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, в якому зазначено, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_6, яка під час ДТП знаходилась в автомобілі, а тому останній не вибував з її користування.

Судом першої інстанції не вірно визначено ступінь вини кожного з учасників ДТП. Вважає, що в діях ОСОБА_5 є 99%, а ОСОБА_4 є 1% провини у настанні ДТП та її наслідків у вигляді спричиненої шкоди. Під час визначення ступеню вини учасників ДТП судом не враховано, що ОСОБА_4 виїхала на перехрестя на зелений сигнал світлофору, в той час як ОСОБА_5 виїхала на перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору.

Судом першої інстанції неправильно обчислена та завищена матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, оскільки при визначенні розміру майнової шкоди суд не врахував положення ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (оцінена вартість залишків автомобіля).

Вважає, що судом також не враховано роз'яснення, викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до яких постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Отже суд не вирішив питання про передачу автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, у власність ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким встановити рівень вини ОСОБА_4 не менш, ніж 80%, змінивши таким чином суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вина водія ОСОБА_4 у скоєнні ДТП та спричиненні шкоди підтверджується постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2017 року у справі № 263/11828/16-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Судом не звернуто увагу також на висновок судової автотехнічної експертизи № 87 від 17 березня 2017 року, яким встановлено наявність у водія автомобіля TOYOTA RAV4 ОСОБА_4 технічної можливості уникнути пригоди і відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги п.10.1 ПДР України, її дії знаходились в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди. Однак, належне експертне дослідження щодо дій водія ОСОБА_5 в рамках виконання вимог п.8.11, п.12.3 ПДР України відсутнє.

Вказує, що висновок експерта автотехніка № 1/19-5 від 28 серпня 2016 року викликає сумнів в його повноті, об'єктивності та неупередженості, тому суду до даного висновку слід віднестись критично, як і до всіх наступних доказів, що на ньому базуються, а саме постанови про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2016 року та постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14 вересня 2017 року у справі 263/11829/16-п.

Крім того, зазначає, що порушення ОСОБА_4 п.8.7.3 «в», п.10.1 ПДР України створили загрозу безпеці дорожнього руху та стали підставою для розвинення аварійної обстановки та подальшого перетворення її на дорожньо-транспортну пригоду, тому шкода, яка завдана ОСОБА_5 внаслідок ДТП була спричинена з вини ОСОБА_4 та підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідно до ст.1188 ЦК України.

Судом не обґрунтовано в рішенні з яких підстав ступінь вини ОСОБА_4 становить 60 %, а також враховуючи таке процентне співвідношення винуватості, помилково стягнув на відшкодування моральної шкоди з останньої 5000 грн., а з ОСОБА_5 8000 грн.

В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, надав пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснив також, що в суді першої інстанції він не вимагав зменшення розміру відшкодування майнової шкоди на суму вартості автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідач ОСОБА_5 та її представники не заперечували проти визначення вартості майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_4, відповідно до вартості відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, та її представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційному суді надали пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги ОСОБА_5, пояснив також, що під час ДТП ОСОБА_5 керувала автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить її свекрові, ОСОБА_6 Свідоцтво про державну реєстрацію вказаного автомобіля знаходилося на панелі автомобіля, а тому знаходилося в її розпорядженні разом з автомобілем. За домовленістю між власником автомобіля та ОСОБА_5 вирішення питання щодо відшкодування заподіяної шкоди, покладено на останню. Судом неправильно визначений розмір заподіяної ОСОБА_4 майнової шкоди, прийняв до уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, тоді як необхідно застосовувати визначену експертом вартість матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача ОСОБА_4, представників третіх осіб: ПрАТ «СТ «Іллічівське», ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, телефонограмами, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 643, 649 (т.2 а.с. 106, 107).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, який просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі з урахуванням ступеня вини ОСОБА_5 99 %, його заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_5, пояснення відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_8, які просили апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про встановлення рівня провини ОСОБА_4 не менш ніж 80 %, змінив суми відшкодування майнової і моральної шкоди, їх заперечення проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, надані в судових засіданнях 30 січня 2019 року, 06 лютого 2019 року, в яких він підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 та заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_4, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали: кримінального провадження № 0000535 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 червня 2016 року за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, адміністративної справи № 263/11828/16-ц про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, адміністративної справи № 263/11829/16-ц про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а рішення суду - зміні в частині відшкодування майнової шкоди та судових витрат з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ст.1168 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.1187 Україна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки передбачено положеннями ст. 1188 ЦК України.

Згідно ч. 1 цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Донецькій області від 30.08.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2016 року за ст.286 ч.1 КК України, було закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, копію вказаної постанови було спрямовано до УПП в м. Маріуполі для притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 8.7.3.г, 8.10 ПДР України (т.1 а.с.10-11).

Постановою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в тому, що вона 23.06.2016 року приблизно об 11:58 год., керуючи автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, в м.Маріуполі в районі перехрестя пр. Будівельників та вул. Бахчиванджи, проігнорувала жовтий сигнал світлофора, забороняючий подальший рух і виїзд на перехрестя, та не зупинилася перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп-лінія», внаслідок чого скоїла зіткнення з зустрічним автомобілем TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, тим самим порушила п.п. 8.7.3.г, 8.10 ПДР України, автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_4 тілесні ушкодження (т.1 а.с.13).

Постановою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 вересня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в тому, що вона 23.06.2016 року приблизно об 11:58 год., керуючи автомобілем TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, в м. Маріуполі в районі перехрестя пр. Будівельників та вул. Бахчиванджи, при зміні напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним, при повороті ліворуч не надала дорогу транспортному засобу NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався у зустрічному напрямку по головній дорозі, у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, також призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (т.1 а.с.145).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2017 року постанову судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 вересня 2016 року, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави, скасовано. Визнано ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, проте провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Встановлено та враховано, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №87 від 17 березня 2017 року, проведеної в рамках справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля TOYOTA RAV4 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.142-144).

Вищезазначені постанови, якими визнано винними як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 23 червня 2016 року за участю автомобілів під їх керуванням, набрали законної сили.

Судом встановлено обставини пригоди, а саме те, що водій автомобіля TOYOTA RAV4 ОСОБА_4 виконувала поворот ліворуч на регульованому перехресті, та у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася повинна була перед виконанням маневру повороту ліворуч переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто вона повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля TOYOTA RAV4 ОСОБА_4, виконуючи належним чином вимоги п.10.1. ПДР України, мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Наявність у водія автомобіля NІSSAN NOTE ОСОБА_5 технічної можливості уникнути пригоди й відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги п.п.8.7.3.г), 8.11 ПДР України, свідчать про невідповідність дій ОСОБА_5 вимогам зазначених пунктів ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля NІSSAN NOTE ОСОБА_5 не відповідали вимогам вимоги п.п.8.7.3., г, 8.11 ПДР України і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Частково задовольняючи позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції вважав доведеним вину обох водіїв у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено їх транспортні засоби.

Водій ОСОБА_4 виконувала поворот ліворуч на регульованому перехресті, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, вона повинна була перед виконанням маневру повороту ліворуч переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та мала технічну можливість уникнути ДТП. Суд дійшов висновку, що в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля TOYOTA RAV4 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_5, рухаючись прямолінейно та не змінюючи свого напрямку руху, відповідно до вимог п.п. 8.7.3. г), 8.11. ПДР України, могла продовжити рух через перехрестя на жовтий сигнал світлофора лише за умов забезпечення безпеки руху. Суд дійшов висновку, що наявність у водія автомобіля NІSSAN NOTE ОСОБА_5 технічної можливості уникнути пригоди й відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги ПДР України, свідчать про невідповідність її дій зазначеним пунктам ПДР України та дії ОСОБА_5 знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Стягуючи майнову шкоду з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок ДТП як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 своїми діями безумовно спричинили одна одній шкоду та зобов'язані її відшкодувати.

Враховуючи ступінь вини кожного водія, беручи до уваги порушення ними Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, суд прийшов до висновку, що ступінь провини ОСОБА_4 становить 60%, відповідно ступень провини ОСОБА_5 становить 40%.

Стягуючи моральну шкоду, суд прийшов до висновку, що обидва учасника ДТП, у зв'язку з настанням останньої, перенесли душевні переживання від того, що їх автомобілі було пошкоджено, завдана шкода не відшкодована по теперішній час, вони залишилася без засобу пересування, були змушені займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди, що в свою чергу, призвело до змінили їх життєвого укладу і негативним чином позначилось на душевному спокої, негативно вплинуло на робочий процес та стосунки з близькими людьми, з сім'єю. При цьому, ОСОБА_4 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, як ті, що потребують для свого лікування строк більше 6, але менше 21 дня, вона була змушена терпіти фізичний біль і страждання від їх отримання і лікування. Дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позовів у частині стягнення моральної шкоди та вважав доцільним стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8000 грн., а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5000 грн.

З такими висновками колегія суддів не може погодитись в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення факту ДТП, яка мала місце 23 червня 2016 року, внаслідок якої з вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пошкоджено автомобілі TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 та NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки ці обставини вважаються встановленими та не потребують доказування, а саме: зазначене встановлене як постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2017 року (справа 263/11829/16-п), постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2017 року (справа № 263/11828/16-п) , що набрали законної сили, так і постановою старшого слідчого з ОСВ СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області від 30 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При визначені ступеня вини кожного із водія, а саме 60% ступінь вини водія ОСОБА_4 та 40% ступені вини водія ОСОБА_5, судом були враховані обставини ДТП та допущені порушення ПДР України водієм ОСОБА_4, яка керуючи автомобілем TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, хоча і почала виїзд на миготливий сигнал світлофора, але у порушення п.10.1. ПДР України, виконувала поворот ліворуч на регульованому перехресті на жовтий сигнал світлофора, не переконалася, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для виконання яких у неї не було жодних перешкод технічного характеру, оскільки керуючи технічно справним автомобілем вона мала можливість постійно контролювати швидкісний режим та напрямок руху керованого нею транспортного засобу, тобто вона повинна була переконатися в безпеці маневру незалежно від того, який сигнал світлофора ввімкнений за ходом її руху. А також судом враховано допущені порушення ПДР України водієм ОСОБА_5, яка керуючи автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалася в прямому напрямку на жовтий сигнал світлофора, та її дії регламентувалися вимогами п.п.8.7.3 ґ), 8.11. ПДР України, відповідно до яких вона могла продовжити рух через перехрестя на жовтий сигнал світлофора лише за умов забезпечення безпеки руху.

З таким висновком суду погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині неправильного визначення ступеня вини обох водіїв в скоєнні ДТП, з посиланням на те, що в діях останньої 1% вини, а в діях ОСОБА_5 - 99%, а також доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 в цій частині, з посиланням на те, що вина останньої в скоєнні ДТП 20%, а вина ОСОБА_4 становить 80% є необгрунтованими, та спростовується наведеним вище. Водій ОСОБА_4 мала право виконати маневр поворот ліворуч, але повинна була переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеці іншим учасникам руху. Також водій ОСОБА_5 у зв'язку з неможливістю зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), не вдаючись до екстреного гальмування, могла продовжити рух через перехрестя на жовтий сигнал світлофора лише за умови забезпечення безпеки руху.

Однак водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказані вимоги не були виконані, при цьому остання рухалася через перехрестя на жовтий сигнал світлофора, змінюючи напрямок руху.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 зареєстрований 29 листопада 2014 року за ОСОБА_4 (т.1 а.с.9).

Автомобіль NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 08 серпня 2008 року за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (т.1 а.с.139).

Як встановлено судом першої інстанції, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, керувала ОСОБА_5, а власник автомобіля ОСОБА_6 знаходилась в автомобілі в якості пасажира.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У ст. 396 ЦК України вказано, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

За таких обставинах апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 в тій частині, що ОСОБА_5, а ні на момент ДТП, а ні на час розгляду позову не була власником автомобіля NISSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, та не мала права на отримання матеріальної шкоди, спричиненої дійсному власнику вказаного автомобіля.

З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу знаходилося на панелі автомобіля, яким під час ДТП вона керувала.

Отже, ОСОБА_5 під час ДТП була фактичним користувачем пошкодженого транспортного засобу, оскільки реєстраційний документ на автомобіль знаходився в її розпорядженні, який вона надала працівникам поліції, що прибули на місце вказаної пригоди та має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мала місце 23 червня 2016 року.

Перебування автомобіля NISSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, у користуванні ОСОБА_5 свідчать і подальші дії останньої, яка після ДТП звернулась до експерта-автотоварознавця, надала для огляду пошкоджений автомобіль, реєстраційний документ на нього та отримала висновок автотоварознавчого дослідження, який міститься в матеріалах справи.

Як зазначалось вище, власник пошкодженого автомобіля NISSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, під час ДТП знаходилася в автомобілі, їй був відомий факт і обставини його пошкодження.

Із зазначеного слід дійти висновку, що ОСОБА_6 знала про своє право вимагати відшкодування шкоди, завданої її майну. Однак цим правом вона не скористалася, та право вимоги відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди реалізувала ОСОБА_5, в користуванні якої під час ДТП знаходився вказаний автомобіль, та яка, відповідно до пояснень останньої, доводиться невісткою ОСОБА_6, тобто близькою особою.

Оскільки будь-яких вимог до ОСОБА_4 власник автомобіля NISSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 не пред'являє, ОСОБА_4 пред'явила вимоги безпосередньо до винної у ДТП особи, ОСОБА_5, а від так незалучення ОСОБА_6, як власника автомобіля, до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 177 від 27 липня 2016 року, зробленого експертом-автотоварознавцем ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» Хартиновим Б.Б., проведеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 286 КК України за даним фактом ДТП, ринкова вартість автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент ДТП складає 421992,55 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 385085,56 грн., вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 279085,38 грн. (т.1 а.с.15-47).

Квитанцією № 0.0.592731380.1 від 10.08.2016 року, ОСОБА_4 були перераховані ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» грошові кошти за оцінку автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 1500,00 грн. (т.1 а.с.47).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження експерта № 3/03 від 23.03.2018 року, ринкова вартість автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП складає 156732,35 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 230026,27 грн.; сума матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля НОМЕР_3, на дату оцінки 23 червня 2016 року приймається в розмірі, рівному дійсній ринковій вартості ТЗ з терміном експлуатації, як на момент ушкодження, оскільки такий ТЗ відновлювати економічно недоцільно, і на дату оцінки становить: 156732,35 грн., розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату ДТП, складає 156732,35 грн. (т.1 а.с.106-137).

Враховуючи ступінь вини кожного з учасників ДТП, суд дійшов висновку, що зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 154732,35 грн., що становить 40% від вартості відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 (385085,56 грн. х 40%) та 600 грн., що становить 40% витрат на автоварознавче дослідження (1500 грн. х 40%), та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 94039,41 грн., що становить 60% від ринкової вартості автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1 (156732,35 грн. х 60%) та 1320 грн., що становить 60% витрат на автотоварознавче дослідження (2200 грн. х 60%).

Погоджуючись з рішенням суду щодо наявності підстав для відшкодування ОСОБА_4. заподіяної під час ДТП з вини ОСОБА_5 майнової шкоди, та для відшкодування ОСОБА_5, заподіяної під час цього ж ДТП з вини ОСОБА_4 майнової шкоди, апеляційний суд не може погодитися з розміром вказаної шкоди, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п.2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства матеріальний збиток (реальний збиток) дорівнює розміру відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та

величини втрати товарної вартості.

Суд першої інстанції при визначенні розміру заподіяної ОСОБА_4 майнової шкоди, у порушення наведених вище норм ЦК та положень Методики, прийняв до уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, у сумі 385085,56 грн., та не звернув уваги, що розмір заподіяної ОСОБА_4 майнової шкоди, пов'язаної з пошкодженням належного їй автомобіля, визначена відповідно до вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та складає 279085,38 грн.

Доказів проведення позивачем ОСОБА_4 ремонту автомобіля з використанням нових запасних частин, замість пошкоджених, та понесення нею витрат, розмір яких перевищує визначену їх вартість у експертному висновку, матеріали справи не містять. Таких доказів не було надано і апеляційному суду.

З урахуванням наведеного, рішення суду в частині відшкодування ОСОБА_4 майнової шкоди, заподіяної у зв'язку з пошкодженням належного їй автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, підлягає зміні, та визначення її у розмірі 111634,14 грн. (279085,35 грн. (вартість матеріальної шкоди) х 40% (ступінь вини ОСОБА_5) = 111634,14 грн.).

Крім того, позивачем ОСОБА_4 за проведення автотоварознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, оплачено 1500 грн., які підлягають стягненню на користь останньої.

Таким чином, рішення суду в частині розміру відшкодування заподіяної ОСОБА_4 майнової шкоди, підлягає зміні та стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 13134,14 грн. (111634,14 грн. + 1500 грн.).

Підлягає зміні і рішення суду в частині розміру відшкодування майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_5 внаслідок пошкодження автомобіля NІSSAN NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, з таких підстав.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

За висновком експерта № 2/03 від 04 березня 2019 року судової автотоварознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу, вартість автомобіля NІSSAN NOTE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 червня 2016 року за участю автомобіля TOYOTA RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та NІSSAN NOTE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на теперішній час з урахуванням технічних пошкоджень вказаного транспортного засобу може складати 46550 грн. (т.2 а.с.93 - 96).

З урахуванням наведеного, рішення суду в частині відшкодування ОСОБА_5 майнової шкоди заподіяної у зв'язку з пошкодженням автомобіля NІSSAN NOTE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, підлягає зміні, та визначення його у розмірі 66109,41 грн. (156732,35 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 46550,00 грн. (вартість автомобіля після ДТП) х 60% (ступінь вини ОСОБА_4) = 66109,41 грн.).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та при настанні інших негативних наслідків.

Стягуючи із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та з останньої на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнали як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відшкодування заподіяної ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Посилання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в апеляційних скаргах на те, що стягнуті з них суми грошових коштів на відшкодування моральної шкоди є занадто великими, а також щодо відсутності підстав для відшкодування моральної (немайнової) шкоди не заслуговують на увагу.

Таким чином, апеляційний суд часткового погоджується з доводами апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди, колегія вважає, що позивачу ОСОБА_4, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_5 слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору та витрат за автотоварознавче дослідження, проведення експертизи - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_4 сплатила судовий збір у сумі 4505,87 грн. за ціною позову 396585,56 грн. (т.1 а.с. 1,2).

Оскільки під час перегляду справи апеляційним судом, розмір майнової шкоди заподіяної ОСОБА_4 з вини відповідача ОСОБА_5 визначено в сумі 113134,14 грн., а визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 8000 грн. залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню в сумі 121134,14 грн., що становить 30,54% задоволених вимог, а тому розмір відшкодування сплаченого нею судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається у сумі 1376,09 грн.(4505,87 грн. х 30,54%:100%), який підлягає стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_4 сплатила судовий збір в сумі 5799 грн. (т.1 а.с.205).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з переглядом справи апеляційним судом, із ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 у відшкодування судового збору підлягає стягненню 1771,01 грн. (5799 грн. х 30,54% : 100%).

При зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 сплатила судовий збір у сумі 2271,80 грн. за ціною позову 171732,35 грн. (т.1 а.с. 104, 105), та за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля нею понесені витрати у сумі 2200 грн. (т.1 а.с.138, т.2 а.с.111).

Під час перегляду справи апеляційним судом, розмір майнової шкоди заподіяної ОСОБА_5 з вини відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 визначено в сумі 66109,41 грн., а визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 5000 грн. залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню в сумі 71109,41 грн., що становить 40,88% задоволених вимог, а тому розмір відшкодування сплаченого нею судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається у сумі 928,71 грн. (2271,80 грн. х 40,88%:100%), розмір відшкодування витрат за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля становить 899,36 грн. (2200 грн. х 40,88% : 100%), які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_5 сплатила судовий збір в сумі 5874,77 грн. (т.1 а.с. 231, 232, 244), та за проведення автотоварознавчої експертизи нею сплачено 2978,22 грн. (т.2 а.с.112 - 114).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з переглядом справи апеляційним судом, з ОСОБА_4 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 у відшкодування судового збору підлягає стягненню 2401,61 грн. (5874,77 грн. х 40,88% : 100%), у відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи - 1217,50 грн. (2978,22 грн. х 40,88% : 100%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2018 року змінити в частині відшкодування майнової шкоди та судових витрат.

Стягнути зі ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5) у відшкодування майнової шкоди 113134 (сто тринадцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 14 копійок та судового збору, понесеного у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди 66109 (шістдесят шість тисяч сто дев'ять) гривень 41 копійку, судового збору 928 (дев'ятсот двадцять вісім) гривень 71 копійку та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження 899 (вісімсот дев'яносто дев'ять) гривень 36 копійок, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Це ж рішення в частині стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) гривень і в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди 5000 (п'ять тисяч) гривень залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1771 (одна тисяча сімсот сімдесят одну) гривню 01 копійку у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2401 (дві тисячі чотириста одну) гривню 61 копійку та витрат за проведення експертизи 1217 (одна тисяча двісті сімнадцять) гривень 50 копійок у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова