КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4460/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Територіальний центр соціального обслуговування Подільського району м. Києва про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації,

за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року,

встановив:

у листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації. Посилалась на те, що у травні 2017 року відповідач звернулась із заявою до директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва, де вона тоді працювала, в якій просила провести службове розслідування, та вказувала, що вона, «користуючись службовим положенням, частину продуктів, ліків та інших предметів соціального забезпечення для підопічних несе собі додому. 16.05.2017 року у відділенні «Куренівка» видавали харчові пайки для пенсіонерів, інвалідів та малозабезпечених громадян, а 17.05.2017 року, ввечері, після 18:00 год., ОСОБА_3 несла велику кількість цих пайків собі додому». «Також ОСОБА_3 дізнавшись, що підопічна на її ділянці людина - одинока, приставляла до неї своїх людей з метою подальшого корисного присвоєння житла». Згодом з аналогічною за змістом заявою відповідач звернулася до Подільського районного управління поліції ГУ НП МВС у м. Києві.

Позивач вказувала, що поширена інформація, має негативний характер та не відповідає дійсності, а відтак викладені у заяві відомості посягають на її репутацію, знижують авторитет, порушують честь і гідність людини та просила зобов'язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом направлення на адресу директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва листа з спростуванням недостовірної інформації.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3 та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач зазначала, що 17.05.2017 у приміщення Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва, де працювала вона, увірвалась відповідач та почала погрожувати та ображати позивача. За даним фактом вона звернулася до начальника Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві та Оболонського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявами про вжиття заходів та забезпечення безпеки, честі та гідності.19.05.2017 в кабінеті директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва, де працювала позивач, вона була ознайомлена з заявою відповідача, в якій ОСОБА_4 просила провести службове розслідування, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 користуючись службовим положенням частину продуктів, ліків та інших предметів соціального забезпечення для підопічних несе собі додому. 16.05.2017 року у відділенні «Куренівка» видавали харчові пайки для пенсіонерів, інвалідів та малозабезпечених громадян, а 17.05.2017 року, ввечері, після 18:00 год., ОСОБА_3 несла велику кількість цих пайків собі додому. Також ОСОБА_3 дізнавшись, що підопічна на її ділянці людина - одинока, приставляла до неї своїх людей з метою подальшого корисного присвоєння житла.

Згодом позивачу стало відомо про те, що з аналогічною за змістом заявою відповідач звернулася до Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві. Вказувала, що поширена інформація, має негативний характер та не відповідає дійсності, а відтак викладені у заяві відомості посягають на її репутацію, знижують авторитет, порушують честь і гідність людини та просила зобов'язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом направлення на адресу директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва листа із спростуванням недостовірної інформації.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення відповідача із заявою до керівника установи, де працювала позивач з метою перевірки діяльності самого позивача - як посадової особи Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва, можуть свідчити про факт поширення відповідачем негативної інформації відносно позивача, оскільки розгляд такого роду заяв входить до компетенції керівника Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва, а відповідач мала право звернутися із вказаною заявою з метою перевірки обставин, які на її думку, мали місце та можуть свідчити про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», ст. 270, 277 ЦК України.

Відповідно до ст. 302 ЦК України особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію. В Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 р. зазначено, що відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом не було надано правильної оцінки тому факту, що 18.05.2017 відповідач звернулася до директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва із заявою відносно дій позивача, а вже 19.05.2017 відповідач відізвала подану заяву, що свідчить про те, що позивач не мала на меті отримання відповіді від керівника установи, де працювала ОСОБА_3, та таке звернення не можна вважати реалізацію права зазначеного у ст. 40 Конституції України.

Як видно з матеріалів справи, позивач працювала на посаді завідувача відділення надання допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва. 18.05.2017 відповідач звернулася із заявою до директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва відносно дій позивача з метою їх відповідної перевірки. З аналогічною за змістом заявою відповідач звернулася до Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві.

Представник позивача заявив клопотання про витребування доказів, ухвалою від 30.08.2018, дане клопотання було задоволено. Витребувано у відповідача та третьої особи заяву відповідача від 18.05.2017 адресовану Територіальному центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва.

Відповідач та представник третьої особи, на виконання вказаної ухвали суду повідомили, що дійсно, 18.05.2017 відповідач звернулася до директора Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва із заявою відносно дій позивача. 19.05.2017 після пояснень, відповідач відізвала подану заяву, тому не є можливим надати належним чином її завірену копію.

Також було встановлено та визнано відповідачем те, що заява відповідача, яка була направлена на адресу Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві, має аналогічний зміст.

Позивач вважає негативною та такою, що порушує її честь, гідність та зачіпає ділову репутацію інформацію, яка викладена у заяві, адресованій її керівнику, а саме: «ОСОБА_3 користуючись службовим положенням частину продуктів, ліків та інших предметів соціального забезпечення для підопічних несе собі додому. 16.05.2017 року у відділенні «Куренівка» видавали харчові пайки для пенсіонерів, інвалідів та малозабезпечених громадян, а 17.05.2017 року, ввечері, після 18 годин, ОСОБА_3 несла велику кількість цих пайків собі додому». «Також ОСОБА_3 дізнавшись, що підопічна на її ділянці людина - одинока, приставляла до неї своїх людей з метою подальшого корисного присвоєння житла».

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не встановив в повному обсязі всі обставини справи та не зробив аналіз всіх долучених до справи документів, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дав належну правову оцінку обставин, заявлених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, звернення ОСОБА_4 із вказаними заявами не можна розглядати як поширення відносно позивача недостовірної інформації, яка порочить її честь, гідність та ділову репутацію і суд першої інстанції не повинен був перевіряти докази на підтвердження викладених в скаргах відповідачем відомостей щодо роботи ОСОБА_3

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий

Судді