Дата документу 19.03.2019 Справа № 336/4148/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4148/17 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/194/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги було уточнено в процесі розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його племінник ОСОБА_8. З початку АТО позивач був тимчасово зареєстрований та деякий час мешкав у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, в травні 2016 року за сімейними обставинами змушений поїхати у Донецьку область, дізнався про смерть племінника.

Також зазначив, що заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_8 не залишив. Спадкоємців померлого 1 та 2 черги немає. Позивач є рідним дядьком померлого - рідним братом його батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто відноситься до 3 черги спадкування. Батьки позивача, ОСОБА_6 та їх брата ОСОБА_9, - ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності матері померлого - ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2010. ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_7, рідних братів та сестер вона не мала. ОСОБА_8 був єдиним спадкоємцем першої черги за законом після її смерті, оскільки проживав разом з нею в спірному будинку.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. із заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_6 про намір вступити до кола спадкоємців не заявляв. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є спадкоємцями 5 черги. В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_7 зазначила, що є двоюрідною бабкою померлого, втім, ОСОБА_3 про ступінь своїх родинних зв'язків нотаріусу не повідомив, як зауважує позивач, є більш дальнім родичем, ніж він. Нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину, підставою якої стала відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та документів про родинні відносини.

Позивач з підстав, передбачених ст.ст. 1258, 1263, 1269 ЦК України, просив задовольнити позов та визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що він фактично був позбавлений права на справедливий судовий розгляд, оскільки його представником було подано до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути до суду. Безпідставне відхилення судом його клопотання щодо залишення позовної заяви без руху, тощо. Та зазначає, що оскільки будинок, який є предметом спору належав на праві приватної власності матері померлого ОСОБА_12, а враховуючи, що померлий ОСОБА_8 не звертався з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, то як наслідок права власності від матері до сина не переходило, а отже відсутні підстави для задоволення позову. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

16 січня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_14 на апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною. Вказує, що ОСОБА_8 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після своєї матері в порядку ч. 3 с. 1268 ЦК України, та відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина йому належить з часу смерті ОСОБА_12, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_7 незалежно від оформлення документів про право на спадщину. Просить апеляційну скаргу відхили, а рішення суду першої інстанції по даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_8, що підтверджено копією актового запису про смерть №3591 від 18.05.2016 (а.с.44).

З відповіді Департаменту реєстраційних послуг на запит нотаріуса вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою буд. АДРЕСА_1, та проживав один (а.с. 66).

Вказане нерухоме майно зареєстровано на праві приватної власності за матір'ю померлого - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується копією актового запису про смерть №15212 від 16.10.2015 (а.с.78). Право власності за нею зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №5-704 від 24.12.2010, виданого П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою (а.с. 85-87).

Згідно з інформаційною довідкою №100645609 від 18.10.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1, реєстраційний № 32003901, загальною площею 83,3 кв.м., право приватної власності (1 ціла частка) зареєстровано за ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дата внесення запису та прийняття рішення про державну реєстрацію - 07.02.2011 (а.с.47-48).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 проживала та була зареєстрована разом з сином ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.02.2018.

Відповідно до ст. 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, ОСОБА_8, як спадкоємець першої черги (син померлої ОСОБА_12) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_12, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Таким чином доведення в цьому випадку факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є підтвердженням факту прийняття ним спадщини. Скаржником не надано жодних доказів на спростування того, що ОСОБА_8 не прийняв спадщину за ОСОБА_12

Посилання ОСОБА_3 на правову позицію ВССУ викладену у постанові №638/6703/16-ц від 19.10.2017 року, колегією суддів не приймаються до уваги під час вирішення цього спору. Оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, правовідносини у цих справах не є аналогічними.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1.

Заповіту після своєї смерті спадкодавець ОСОБА_8 не залишив (а.с.52).

До кола спадкоємців ОСОБА_8 за законом відносяться відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідним сином ОСОБА_10 та ОСОБА_11, рідним братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьками спадкодавця ОСОБА_8. Відповідно, позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 є рідними дядьками померлого, тобто відносяться до третьої черги спадкування. Їх брат ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.14, 89).

Родинні відносини між вказаними особами підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с.10), ОСОБА_9 (а.с.12, 13), ОСОБА_6 (а.с.11), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження ОСОБА_8 (а.с.80).

Крім того, з копії будинкової книги на будинок АДРЕСА_2 видно, що за місцем проживання за даною адресою були зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_5, а також їх батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.16-17).

Як вбачається з заяви ОСОБА_7 від 24.05.2016 року про прийняття спадщини, вона є двоюрідною бабцею померлого (а.с.61). А отже відноситься до п'ятої черги спадкоємців.

З заяви ОСОБА_3, яка 18.11.2016 року надійшла поштою до нотаріальної контори взагалі не вбачається та ним не зазначено про ступінь родинного зв'язку із спадкодавцем (а.с.63, зворот). Таким чином, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів спорідненості його відношення до 1-4 черги спадкоємців не встановлено. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, як інший родич, ОСОБА_3 відноситься до п'ятої черги. Окрім цього, цей факт ним також не заперечується, та не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності позовних вимог ОСОБА_5 Доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують, а лише зводяться до помилкового тлумачення закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема щодо розгляду справи за відсутністю сторони відповідача, а отже позбавлення ОСОБА_3 права на справедливий судовий розгляд також не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

За змістом частин 3-5 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Отже, суд з урахуванням наведених обставин самостійно вирішує чи є поважними причини неявки у судове засідання. При цьому, неявка сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розглядові.

Також, з тексту судового рішення вбачається, що судом належним чином було досліджено відзив ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на позовну заяву ОСОБА_5 мотивовано спростовані зазначені доводи відповідача.

Крім того, ОСОБА_3 як відповідач не позбавлений права та міг особисто з'явитися та взяти участь у судовому засіданні для надання заперечень та спростування позовних вимог.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Доводи скаржника щодо не залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху, оскільки в супереч вимогам п.п. 2, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві відсутні реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта позивача; відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самим підстав, не є такими, з якими закон пов'язує обов'язковість скасування рішення суду.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: