Справа № 352/136/19
Провадження № 2/352/432/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

за участю секретаря судового засідання Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування. Заявлений позов обґрунтовував тим, щойого баба ОСОБА_4 була власником будиноковолодіння № 1 по вул. Пастушенка в с.Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області. Проте, дане будинковолодіння не зареєстроване. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння баба не отримувала, однак вона вважається його власником і це право презюмується. 03.07.1997 року ОСОБА_4, при житті склала заповіт про те, що після її смерті, все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався. 21.05.2014 року баба померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є діти покійної: ОСОБА_2Я, ОСОБА_3 Проте, останні, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляв про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, які б заявили про свої спадкові права, немає. Він прийняв спадщину у визначеному законом порядку, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Проте, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення.

24.01.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що баба позивача ОСОБА_4 була власником будиноковолодіння № 1 по вул. Пастушенка в с.Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області.

Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

Пунктом четвертим Інструкції Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. встановлювалося, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння баба позивача не отримувала, однак вона вважається його власником і це право презюмується.

03.07.1997 року ОСОБА_4, при житті, склала заповіт, який було посвідчено секретарем Павлівської сільської ради про те, що після її смерті, все належне їй майно в заповіла позивачу (а.с.17).

21.05.2014 року ОСОБА_4 померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно в т.ч. на будинковолодіння № 1 по вул. Пастушенка в с.Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є діти покійної, відповідачі по справі. Проте, останні, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляли про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, які б заявили про свої спадкові права, немає.

Відповідно до вимог ст.ст. 1235, 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав.

Проте, нотаріус позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.01.2019 р. за № 12/02-14.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1216, 1220, 1233, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в селі Павлівка по вул. Пастушенка, 1 Тисменицького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 травня 2014 року ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий Р.Р.Струтинський