КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/3931/19

номер провадження: 22-ц/824/12402/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «АЗОТ» - адвоката Леонічевої Дар`ї Валеріївни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 02 січня 2013 року він працював на посаді заступника директора представництва з МТЗ представництва ПАТ «Азот» у місті Києві, за сумісництвом. Наказом відповідача від 28 березня 2018 року №96-вк його звільнено з роботи з 30 березня 2018 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Однак в день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становить 38 000 грн 00 коп. Також зазначав, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періодз 30 березня 2018 року по дату звернення з позовом - 21 березня 2019 року, що становить 277 848 грн 63 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Азот» на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 33 403 грн 62 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 277 848 грн 63 коп, а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 605 грн 00 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 38 098 грн 99 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 301 637 грн 60 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 9 605 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 778 грн 49 коп.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь держави судовий збір у розмірі 618 грн 88 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Азот» - адвокат Леонічева Д.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити шляхом доповнення резолютивної частини рішення після слів: «компенсацію за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 301 637 грн 60 коп.» наступним: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України», та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідно до вимог податкового законодавства України роботодавець виконує функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, а тому вважає, що суд помилково у резолютивній частині рішення не зазначив, що таке стягнення необхідно провести з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки надані позивачем документи, а саме, опис робіт, договір про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року та довідка адвоката про сплату позивачем за вказаним договором коштів у розмірі 9 605 грн 00 коп., не підтверджують надання таких послуг у даній справі. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на п. 4.1 договору про надання правової допомоги, яким передбачено, що сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги (гонорар), порядок та строки її внесення зазначаються в окремому додатку до цього договору, проте такого додатку представником позивача суду не надано. Крім того, вказує, що відповідачем заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, однак судом першої інстанції таке клопотання було безпідставно залишено поза увагою.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Істоміна В.Л.подала відзив на апеляційну скаргу, у якому погоджуються з доводами апеляційної скарги представника відповідача про наявність підстав для зміни рішення в частині доповнення резолютивної частини після слів: «компенсацію за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 301 637 грн 60 коп.» наступним: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України». Разом з тим, представник позивача вважає, що рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Азот» на користь позивача витрат на правничу допомогу не підлягає скасуванню, оскільки позивач по справі уклав з нею договір про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року, за умовами якого вона надавала позивачу послуги по даній справі, вартість яких склала 9 605 грн 00 коп. Вказані обставини підтверджуються звітом про виконану роботу від 19 квітня 2019 року, у якому зазначений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних нею, та здійснення позивачем витрат за надану йому правову допомогу. Просить апеляційну скаргу щодо скасування рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також в частині підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та його розміру. Тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом відповідача від 14 січня 2013 року №3-УК позивач ОСОБА_2 був прийнятий напосаду заступника директора представництва з МТЗ представництва ПАТ «Азот» з 02 січня 2013 року.

Наказом відповідача від 28 березня 2018 року №96-вк позивача звільнено з роботи з 30 березня 2018 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, з 01 квітня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 301 637 грн 60 коп. відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, про що судом першої інстанції зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 ПК України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Згідно із статтею 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України належної уваги не звернув, внаслідок чого при визначенні у резолютивній частині рішення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 301 637 грн 60 коп., не вказав з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 637 грн 60 коп. не в повному обсязі відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні в цій частині судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині шляхом доповнення вказаного висновку вказівкою: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України».

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 9 605 грн 00 коп., суд першої інстанції врахував складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9 605 грн 00 коп., які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

За умовами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 січня 2019 року між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Істоміною В.Л. був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Істоміна В.Л. зобов`язалась надати правову допомогу, зміст якої передбачений цим договором, а позивач зобов`язався оплатити її в розмірі та порядку, передбаченому розділом 4 цього договору (а.с.28-30).

По справі встановлено, що 21 березня 2019 року адвокат Істоміна В.Л., діючи від імені позивача ОСОБА_2 , подала до суду першої інстанції позовну заяву до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку особисто підписала. На підтвердження своїх повноважень як представника позивача адвокат Істоміна В.Л. надала ордер серії КС № 466741 від 21 березня 2019 року, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та вказаний вище договір про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року, укладений між нею та позивачем ОСОБА_2 (а.с.28-31).

З журналів судового засідання від 07 травня 2019 року та від 21 травня 2019 року вбачається, що адвокат Істоміна В.Л. приймала участь у суді першої інстанції в якості представника позивача відповідно до договору про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року (а.с.62, 82).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача надано суду звіт від 19 квітня 2019 року про виконану роботу за договором про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року, з якого вбачається, що адвокатом за договором про надання правової допомоги виконані такі роботи: огляд документів, консультація клієнта (1 год.) - 960 грн 50 коп.; ознайомлення з документами по справі, узгодження правової позиції (1 год.) - 960 грн 50 коп.; збір доказів, підготовка та подання позовної заяви (6 год.) - 5 763 грн 00 коп.; представництво в суді (2 год.) - 1 921 грн 00 коп. Загальний розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката за вказаний об`єм робіт складає 9 605 грн 00 коп. Даний звіт підписаний позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Істоміною В.Л. (а.с.72).

Також представником позивача - адвокатом Істоміною В.Л. надано довідку від 20 травня 2019 року про те, що їй за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року ОСОБА_2 сплачено грошові кошти у розмірі 9 605 грн 00 коп. (а.с.89).

Надані представником позивача документи відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати ОСОБА_2 грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвокатом Істоміною В. Л. у даній справі.

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом Істоміною В.Л. послуг та значення справи для сторін, а також той факт, що позивачем у справі належним чином документально підтверджено витрати на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 605 грн 00 коп.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем документи, а саме, опис робіт, договір про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року та довідка адвоката про сплату позивачем коштів за вказаним договором про надання правової допомоги, не підтверджують надання таких послуг у даній справі, а також те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду в цій частині є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

За змістом ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ПАТ «Азот» сплатило судовий збір у розмірі 4 524 грн 57 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 54190 від 26 липня 2019 року (а.с.112).

Позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак належний до сплати ПАТ «Азот» розмір судового збору за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Леонічевої Дар`ї Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот»на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненніу розмірі 301 637 (триста одна тисяча шістсот тридцять сім) грн 60 коп.» наступним: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з держави на користь публічного акціонерного товариства «Азот»судовий збір у розмірі 4 524 грн 57 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді