ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 березня 2019 року

м. Харків

справа № 628/1383/18

провадження № 22-ц/818/1315/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року, ухвалене суддею Литвиновим А.В.,

встановив:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 06 червня 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконала, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року складається з: 1304 грн 20 коп. заборгованості за кредитом; 8049 грн 18 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 2987 грн нарахованої пені; а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 617 грн 06 коп. - процентна складова.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати позовну давність.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.122018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що строк дії виданої відповідачу картки встановлено до останнього числа січня 2016 року, з позовом до суду банк звернувся у квітні 2018 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ч. 4 статті 267 ЦК України підстав для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконала, разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом порушеного права зі спливом позовної давності, що є окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Судовим розглядом встановлено, що 06.06.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_2 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг та про те, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Умовами укладеного між сторонами у справі договору передбачено виконання зобов'язань щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, а також зобов'язання позичальника сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 30% річних на суму залишку заборгованості.

Отже, сторони встановили як строк повернення кредиту у повному обсязі, який відповідає строку дії картки (січень 2016 року), так і строки виконання зобов'язань - щомісячними платежами.

Встановлено, що строк дії картки, яка була надана ОСОБА_1, визначено до останнього дня січня 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи містять заяву відповідача про застосування позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором про надання банківських послуг (отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку дії картки.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Відповідачем не заперечується, що взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів вона належним чином не виконала.

Оскільки строк дії кредитного договору визначено до 31.01.2016 року, а з позовом про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у квітні 2018 рокуо, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1304 грн. 20 коп. та процентами за користування кредитом за період з квітня 2015 року по 31.01.2016 року, розмір яких із розрахунку 30% річних становить 299,96 грн.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, у зв'язку з чим судом першої інстанції в цій частині правильно відмовлено у позові у зв'язку з пропуском позовної давності.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнути із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2012 року у розмірі 1604 грн 16 коп.

Згідно з ч.ч., 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 525,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2012 року у розмірі 1604 грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 525 грн 08 коп.

В інший частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 березня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова