Провадження № 22-ц/4808/1290/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Татаріновою О.А. 29 серпня 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування п. 10.2 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.01.1999 року №11, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2015 року, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зобов`язання відновити межові знаки та тверду межу між суміжними земельними ділянками,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування п. 10.2 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.01.1999 року №11, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2015 року, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зобов`язання відновити межові знаки та тверду межу між суміжними земельними ділянками.

09.04.2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала до суду клопотання про призначення судово-будівельної експертизи, на вирішення якої просила поставити питання:

1) Яка фактична площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, та чи відповідає фактично займана площа вказаної земельної ділянки площі та межам, визначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_2 .? Якщо ні, то в чому полягає невідповідність?

2) Чи є порушення меж (або накладання) суміжних земельних ділянок, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

3) Чи здійснене власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 захоплення та/або забудова земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ? Якщо так, то яку саме площу захоплено/забудовано?

4) Чи відповідає проект забудови земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП тощо)? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності?

5) Які будівельні роботи виконані ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , фактично? Чи відповідають фактично виконані ОСОБА_2 будівельні роботи проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, стандартам, технічним умовам тощо)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?

Проведення експертизи просила доручити Львівському НДІСЕ або Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Оплату за проведення експертизи покласти на позивача, а в разі надання пропозицій відповідачами щодо інших питань та врахування їх судом на сторони в рівних частках.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2019 року клопотання задоволено частково. Призначено по справі судово-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) Яка фактична площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, та чи відповідає фактично займана площа вказаної земельної ділянки площі та межам, визначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_2 .? Якщо ні, то в чому полягає невідповідність?

2) Чи є порушення меж (або накладання) суміжних земельних ділянок, а саме, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

3) Чи здійснене власником земельної ділянки ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 захоплення та/або забудова земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ? Якщо так, то яку саме площу захоплено/забудовано?

Проведення зазначеної експертизи доручено Львівському НДІСЕ. Витрати по проведенні експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що вона прийнята з порушенням норм процесуального законодавства, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

На її думку, судом при визначенні переліку питань, запропонованих нею для поставлення перед експертом, не було в достатній мірі враховано предмет позову. Зокрема, свій позов вона обґрунтовує тим, що в порушення державних будівельних, протипожежних та санітарних норм ОСОБА_2 було здійснено самочинне будівництво та незаконну добудову до свого будинку, причому частина цих добудов виступають за спільну межу між їхніми земельними ділянками, а для встановлення наявності технічних порушень під час даного будівництва та захоплення частини належної їй земельної ділянки та накладення двох земельних ділянок необхідні висновки експерта на всі поставлені нею питання.

Вказує, що нею заявлено не тільки вимоги щодо захисту порушеного права при визначенні меж земельної ділянки, а також і вимоги щодо скасування правовстановлюючих документів на домоволодіння ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що проект забудови, на підставі якого було оформлено ці документи, не відповідає вимогам державних будівельних норм, і ті об`єкти, що побудовані на підставі цього проекту, в тому числі розташовані відносно спільної межі, фактично йому не відповідають. При цьому порушення будівельних норм має місце не тільки через заступ за спільну межу між земельними ділянками, а й порушення нормативної відстані від будівель до цієї межі.

Перевірити вказані доводи інакше, ніж шляхом отримання висновку судової будівельної експертизи, неможливо.

Тому вважає, що в даному випадку внаслідок зменшення переліку питань, поставлених перед судовим експертом, вона не матиме можливості довести усі обставини, що мають значення для справи і підлягають доказуванню. При цьому самостійно надати такі докази вона не має можливості.

На підставі наведено просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29.08.2019 року змінити в частині визначення переліку та змісту питань, поставлених на вирішення судово-будівельної експертизи, поставивши на її вирішення всі питання, вказані нею в клопотанні про призначення даної експертизи.

Шпачинська ОСОБА_4 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що предметом даного спору є п. 10.2 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.01.1999 року №11, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.02.2015 року та питання щодо відновлення межових знаків та твердої межі між суміжними земельними ділянками. Натомість, запропоновані позивачем питання №4 та №5 в клопотанні про призначення судово-будівельної експертизи стосуються проекту забудови та виконаних будівельних робіт і не мають відношення до даного спору. Вказує, що питання, які слід поставити перед експертом, визначаються судом, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам права, є законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.

Судом встановлено, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування п. 10.2 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.01.1999 року №11, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2015 року, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зобов`язання відновити межові знаки та тверду межу між суміжними земельними ділянками.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2019 року по даній справі було призначено судово-будівельну експертизу, на вирішення якої винесено наступні питання:

1) Яка фактична площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, та чи відповідає фактично займана площа вказаної земельної ділянки площі та межам, визначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_2 .? Якщо ні, то в чому полягає невідповідність?

2) Чи є порушення меж (або накладання) суміжних земельних ділянок, а саме, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

3) Чи здійснене власником земельної ділянки ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 захоплення та/або забудова земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ? Якщо так, то яку саме площу захоплено/забудовано?

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, а зважаючи на предмет поданої до суду позовної заяви заявлене клопотання про призначення судово-будівельної експертизи по питаннях 1-3 відповідає вимогам і ґрунтується на підставах, передбачених ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Разом з тим, призначення експертизи по питаннях 4-5 щодо проекту забудови та виконаних будівельних робіт відповідачем не стосується предмету спору, а тому в цій частині клопотання відмовлено.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява №61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч.ч. 4-6 ст. 103 ЦПК України).

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ст. 104 ЦПК України).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.1997 року роз`яснено, що ухвала суду про призначення експертизи повинна бути складена як окремий документ з наведенням у ній мотивів прийнятого рішення про призначення експертизи та чітким викладенням питань, що стосуються предмета останньої. В ухвалі має бути зазначено, які подані учасниками судового розгляду питання і з яких мотивів відхилено.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5).

Із сукупності наведених норм права слідує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Учасники судового процесу вправі пропонувати суду питання, які мають бути роз`яснені експертом, проте остаточне коло питань судовому експерту визначається судом.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що на даний час відсутня тверда межа між належною їй земельною ділянкою та суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , відновити або встановити яку не видається можливим, оскільки частина спільної межі забудована Шпачинською ОСОБА_4 , а без скасування документів, якими відповідач, на її думку, протиправно оформила право власності на забудови, вона не може захистити право власності на свою земельну ділянку.

Враховуючи, що судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, та призначення експертизи.

При цьому судом вірно зазначено, що доказуванню підлягає порушення межі між земельними ділянками сторін, а тому визначено коло питань, які необхідно з`ясувати для правильного вирішення такого спору.

З урахуванням наведених вище вимог закону та характеру спірних правовідносин клопотання про призначення експертизи в частині питань щодо відповідності проекту забудови земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та відповідності фактично виконаних нею будівельних робіт проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів не містить чіткого викладу обставин, що стосуються забудови вказаної земельної ділянки та предмета спору.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності поставлення на вирішення експерта даних питань, в тому числі щодо відповідності їх викладу з урахуванням предмету спору у даній справі, носять суб`єктивний характер оцінки апелянтом як підстав, так і предмету спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновки суду, викладені в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2019 року, не спростовують, підстави для скасування чи зміни ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук