Справа № 463/1871/18 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2987/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №463/1871/18 за апеляційними скаргами апеляційними скаргами ЛКП «Дім» та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Дім», третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ЛКП «Дім» про стягнення з останнього матеріальної шкоди в розмірі 35 048,97 грн., витрат на оплату проведеної експертизи в розмірі 1000 грн., а також моральної шкоди в розмірі 3723 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.03.2018р. в результаті падіння брили льоду з даху будинку № 25 на вул. М. Печери у м. Львові було пошкоджено його автомобіль НОМЕР_1, який був припаркований поблизу будинку. Для фіксації таких пошкоджень викликав поліцію, а також повідомив про даний факт на гарячу лінію м. Львова. В подальшому 12.03.2018р. викликав судового експерта та направив відповідачу відповідну телеграму. 15.03.2018р. у присутності представника відповідача проведено відповідну експертизу, за наслідками якої встановлено, що вартість ремонту автомобіля становить 35 048,97 грн. Оскільки балансоутримувачем будинку є відповідач, дану суму просить стягнути з останнього в примусовому порядку. Крім того, протягом тривалого часу був позбавлений можливості використовувати повсякденно автомобіль, який втратив естетичний вигляд. Внаслідок цього, зазнав значних фізичних і моральних страждань, які оцінює до розміру 3723 грн. і які також просить стягнути з відповідача.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Дім» на користь ОСОБА_2 35 048,97 грн. (тридцять п'ять тисяч сорок вісім грн. дев'яносто сім коп.) матеріальної шкоди, 3 723 грн. (три тисячі сімсот двадцять три грн.) моральної шкоди.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Дім» на користь ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору, 1000 грн. витрат, пов'язаних із залученням експерта.

Рішення суду оскаржили ЛКП «Дім» та Личаківська районна адміністрація ЛМР.

ЛКП «Дім» в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що водій автомобіля використав зону біля будинку, житлову та/або пішохідну зону для стоянки автомобіля та не впевнився в тому, що автомобілю не загрожує небезпека у разі залишення його без нагляду на тривалий час. Згідно п. 26.2 ПДР у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Позивач не надав жодних доказів, що територія біля будинку відведена для стоянки автомобіля та що автомобіль знаходився у спеціально обладнаному місці для паркування автотранспорту і ним було вжито необхідних заходів для його безпечного збереження. Стверджує, що ЛКП «Дім» не є ні балансоутримувачем , ні власником будинку , а тому не може нести відповідальність за ненадання чи неналежне надання мешканцям будинку послуг. Крім цього, стверджує, що є чітке і однозначне рішення Львівської міської ради про те, що послуга очищення даху не входить в загальний тариф послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а може надаватися за окремим замовленням на підставі окремого договору з власниками квартир. Суд першої інстанції не надав оцінки вказаним обставинам. Вважає, що у заподіянні шкоди наявна вина виключно самого позивача, оскільки він припаркував автомобіль не у спеціально відведеному для цього місці та з порушенням Правил дорожнього руху,а суд визначив ЛКП «Дім» виконавцем послуг збивання снігу, однак таке не зобов'язане її надавати. Також судом не обґрунтовано розмір моральної шкоди та не зазначено, яким чином проводився її розрахунок. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Личаківська районна адміністрація ЛМР в апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи рішення, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Висновок суду про те, що саме ЛКП «Дім» є виконавцем послуг із скидання з дахів та покрівель снігу та льоду та відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» повинно нести відповідальність за завдану шкоду є помилковим. Стверджує, що ЛКП «Дім» не є і не було власником будинку №25 на вул. Медової Печери, квартири та спільне майно в будинку також не належать до власності ЛКП, немає жодного документу про передачу на баланс ЛКП від ЛМР, яка була власником всіх квартир в будинку до передачі частин кватир у власність громадян шляхом приватизації. Власники квартир та спільного майна не укладали жодних договорів з ЛКП про утримання їх майна на балансі. Крім цього, стверджує, що послуга з очищення даху від снігу, льоду, сміття могла надаватися споживачам за додатково укладеним договором та в розрахунок тарифу за утримання будинків ця послуга не увійшла. Таких договорів укладено не було. Зазначає, що законодавством, а саме ст.9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», ст.ст.319, 322, 323 ЦК України виключно на власників квартир покладено обов'язок що вирішення питань управління їх будинком. Власники квартир у будинку №25 на вул. М.Печери у м. Львові не укладали договору з ЛКП на управління їх майном, а тому саме вони повинні нести відповідальність за завдану шкоду. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ч. 2 ст.247 ЦПК України зазначено, що якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

08.03.2018р. внаслідок падіння брили льоду з даху будинку № 25 на вул. М. Печери у м. Львові автомобіль НОМЕР_1,власником якого є позивач та який був припаркований поблизу будинку зазнав пошкоджень.

Відповідно до листа Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (а.с.52), за результатами перевірки звернення позивача з приводу зазначених подій прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно експертного автотоварозначого дослідження від 21.03.2018р. (а.с.6-14), який складено судовим експертом ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без врахування ПДВ становить 35 048,97 грн.

Відповідно до копії повідомлення (а.с.3), позивач повідомив відповідача про дату, місце та час проведення огляду автомобіля судовим експертом, і такий було проведено в присутності представника ЛКП «Дім», що стверджується підписом останнього.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме відповідач відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, зобов'язаний надавати послуги з утримання будинку до яких входить скидання з дахів та покрівель снігу та льоду, а бездіяльність щодо цієї послуги призвела до пошкодження майна позивача, а внаслідок пошкодження майна йому завдано і моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, враховуюче таке.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або: комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичними особами на управління майном, забезпечувати умови, для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Пунктом 7 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають права звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Утримання будинків і прибудинкових територій, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 19 цього Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач також зобов'язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна.

Згідно долученої копії квитанції на оплату житлово-комунальних послуг будинку № 25 на вул. М. Печери у м. Львові (а.с.53), послуги з утримання та обслуговування цього будинку, перелік яких відображено в квитанції, надаються відповідачем, який одночасно, проводить нарахування плати за такі послуги згідно визначених складових тарифу.

Пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, у тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

У відповідності до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (далі - Правил) утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10 серпня 2004 року № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2004 року за № 1046/9645 (зі змінами).

У відповідності до пункту 1.1.8.6 розділу 1 Переліку до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносяться скидання з дахів та покрівель снігу та льоду.

Підпунктом 4.5.18 Правил визначено, що очищення снігу та льоду (бурульок) з дахів можна доручати тільки працівникам, які пройшли навчання з техніки безпеки при роботі на дахах.

Отже, обов'язок щодо прибирання, ремонту будинку та надання послуг з поточного утримання прибудинкової території, у тому числі прибирання з дахів будинку льодяних бурульок віднесено до діяльності комунальних підприємств, прибирання бурульок з даху в зимовий період законодавець визначив як обов'язковий вид робіт для виконання з утримання будинків та прибудинкових територій, проте вказана робота не виконувалась відповідачем, що призвело до ушкодження майна позивача.

Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 367/6795/15-ц.

Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме відповідач зобов'язаний надавати послуги із скидання з дахів та покрівель снігу та льоду, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у ЛКП обов'язку щодо надання послуг з прибирання з дахів будинку льодяних бурульок є безпідставними.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про відсутність доказів про передачу будинку на баланс ЛКП, суд апеляційної інстанції, вважає голослівними, оскільки з квитанції,яка міститься на а.с.53 встановлено, що оплату за утримання будинку №26 на вул. М.Печери у м.Львові отримує саме ЛКП «Дім», а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення від відповідальності, зважаючи на те, що кошти за надані послуги відповідач отримує.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду є можливим лише в тому випадку,якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зважаючи на вищенаведене, а також зібрані у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що ЛКП «Дім» не надало належних та допустимих доказів того, що шкоди завдано не з його вини.

Доводи апеляційної скарги ЛКП «Дім» про залишення позивачем автомобіля у недозволеному місці не дають підстав звільнити ЛКП від відповідальності за завдану майнову шкоду.

Щодо доводів про відсутність розрахунку моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме через бездіяльність відповідача, яка призвела до пошкодження майна позивача йому беззаперечно було спричинено душевні страждання, які проявились в тому, що останній втратив можливість безперешкодно використовувати належний йому транспортний засіб та вимушений був вживати заходів для відвернення негативних наслідків завданих збитків та організації свого життя. Враховуючи засади розумності, справедливості і співмірності суд правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 3723 грн., що є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не призводить до її збагачення, а також є справедливою сатисфакцією.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ЛКП «Дім» та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк