Справа № 452/543/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"03" жовтня 2019 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львськоїоблсті складі

головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі Терлецькій І.В.

з участю позивача ОСОБА_1 Д

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самбір справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га по АДРЕСА_1 , відповідно до усталеної межі з садибою ОСОБА_2 : від межі (загорожа) з садибою АДРЕСА_2 , з продовженням межі з садибою ОСОБА_2 АДРЕСА_3 , на відмітку 19,25м від точки А по лінії А_Г, нанесених на збірний кадастровий план.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його матір ОСОБА_5 користувалась земельними ділянками площею 0,48 га у с. АДРЕСА_3 , які зараховані в земельний пай, в тому числі присадибна ділянка площею 0,30 га по АДРЕСА_1 , і 0,18 га землі в урочищі Ласки. Після смерті матері у 2006 р. він разом із сестрою прийняв спадщину за заповітом та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину будинковолодіння, почали приватизовувати присадибну земельну ділянку площею 0,30 га, якою користувалась його матір для обслуговування житлового будинку. Однак частину присадибної ділянки площею 0,05 га, яка межує з його садибою та садибою іншого сусіда, не приватизовано через те, що сусід ОСОБА_2 чинить йому в цьому перешкоди. У 50-х роках, у продовження репресій, ділянку 0,15 га від садиби площею 0,30 га по АДРЕСА_1 , відібрано під забудову для іншого односельчанина, а у 90-х роках було повернуто його мамі на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Однак, покійний двоюрідний брат відповідача чинив перешкоди матері у користуванні земельною ділянкою 0,05 га з цих повернутих 0,15 га присадибної ділянки. Для врегулювання земельного спору Кульчицька сільська рада прийняла рішення №29 від 09.04.1992 р. про передачу у користування його матері частини садиби площею 0,05 га (записи в погосподарській книзі за 1991-1995 рр.), але ОСОБА_2 чинив і чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою 0,05 га. У 2018 р. звертався в Кульчицьку сільську раду з проханнями усунути перешкоди відповідача у користуванні 0,05 га його садиби АДРЕСА_1 , в межах нанесених на збірний кадастровий план, але відповіді не отримав. Вважає, що дії відповідача є незаконними, суперечать вимогам «Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області», Земельного кодексу України, Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», рішенню Кульчицької сільської ради №29 від 09.04.1992 р.

Позивач ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в обґрунтування посилався на викладені в позовній заяві обставини. Крім того зазначив, що його мама за життя нікуди не зверталась щодо повернення майна реабілітованих. Земельна ділянка площею 0,05га була захоплена ще за життя його матері, однак вона нікуди з цього приводу не зверталась. Чи виконувалось рішення Кульчицької сільської ради №29 від 09.04.1992 р. йому не відомо. У збірному кадастровому плані позначення захопленої земельної ділянки площею 0,05 га робив сам особисто. Також вказував, що між ним та відповідачем укладено угоду, згідно якої відповідач визнає межі садиби позивача вказані в позові, а позивач, за умови прийняття сільською радою рішення про дозвіл йому на приватизацію присадибної ділянки площею 0,15 га зобов`язується перерахувати через банківську установу на рахунок ОСОБА_2 кошти в сумі 5 000 грн. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 чіткої позиції щодо визнання чи заперечення проти позову суду не повідомив. Однак зазначив, що його мама за життя до 1984 р. користувалась спірною земельною ділянкою для городництва. Після її смерті він документів на спадщину не виготовляв. Документів на право користування, володіння чи розпорядження спірною земельною ділянкою у нього не має. Землю хоче позивач ОСОБА_4 за гроші 5 000 грн.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 червня 2008 р., виданого державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 .-С.Д. на підставі заповіту є спадкоємцем Ѕ частки зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: - грошових вкладів у відділенні ощадного банку №6310/029; - земельної частки (паю), яка знаходиться у КСГП Сагайдачного в с.Кульчиці Самбірського району Львівської області, що належав спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №039913, виданого 29 вересня 2004 р. Самбірською РДА на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 16 лютого 2004 р. за №56, розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості; - майнового паю, який знаходиться у ФГ Гута ОСОБА_9 в с. Кульчиці Самбірського району Львівської області, частка ОСОБА_5 визначена в розмірі 248 грн.

На Ѕ частку спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_10 (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.3) ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути припинення дії, яка порушує право.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних доказів того, яка площа земельної ділянки була відведена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та перебувала у користуванні ОСОБА_5 , чи входила в її склад спірна земельна ділянка площею 0,05 га,позивачемсуду не надано і такі обставини не доводяться копією записів в погосподарській книзі за 1991-1995 рр. (а.с.5) та збірним кадастровим планом (а.с.4), який крім того суд вважає недопустимим доказом, оскільки він містить виправлення, внесені самовільно особисто позивачем.

На підставі ст.40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Покликання позивача на рішення Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 09 квітня 1992 р. №29 як на підставу своїх вимог, суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні позивач не довів, що вказане рішення було реально виконаним, та не надав суду інших доказів із підтвердженням винесення межземельної ділянки площею 0,05 га в натуру (на місцевість) чи іншої документації із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Із листа Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 05.06.2012 р. №132 відомо, що покійній ОСОБА_5 видано сертифікат на право на земельну ділянку (пай) розміром 1,50 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), віднято 0,48 га земельної ділянки, яка була в неї у користуванні на час розпаювання в 1993 р. згідно погосподарської книги №8 за 1991-1995 рр.Які земельні ділянки (їх площа, цільове призначення та розташування) входили до 0,48 газемельної ділянки та чи входила в їх склад спірна земельна ділянка площею 0,05 га, вказаний лист не містить і іншими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивач вказані обставини в судовому засіданні не довів.

Також позивач не надав суду доказ того, що він є власником Ѕ частинибудинковолодіння АДРЕСА_1 та є власником або користувачем земельної ділянки (із зазначенням її площі) за вказаним адресом призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в яку входить спірна земельна ділянка площею 0,05 га.

Позивач в позові зазначає, що йогоматір ОСОБА_5 користувалась земельними ділянками площею 0,48 га у с. АДРЕСА_3 , які зараховані в земельний пай, в тому числі присадибна ділянка площею 0,30 га по АДРЕСА_1 , і 0,18 га землі в урочищі Ласки.

Згідно п. г) ч. 1 ст. 121 ЗК України (в редак. станом на 31 січня 2006 р. день смерті ОСОБА_5 ), громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

За таких обставин, суд вважає, що покликання позивача на ті обставини, що його матір користувалась присадибною ділянкою площею 0,30 га по АДРЕСА_1 , без надання належних та допустимих доказів, не гуртуються на законі та не доведені в інший законний спосіб.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що угода (мирова угода) від 19.08.2019 р. укладена між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 у даній справі з метою врегулювання спорусуперечить закону та порушує права та інтереси законного власника земельної ділянки, оскільки ні ОСОБА_4 (позивач) ні ОСОБА_2 (відповідач) не мають правовстановлюючих документів на право володіння, користування чи розпорядження спірною земельною ділянкою площею 0,05 га, суд прийшов до висновку, що позивач не довів свого статусу щодо спірної земельної ділянки, як користувача чи власника, томув задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача, у зв`язку з їх безпідставністю, на Програму приватизації майна і землі у агропромисловому комплексі Львівської області та Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року, оскільки вони не регулюють спірні правовідносини, які стосуються захисту прав користувача чи власника земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 12,13,89, 259, 263-265, ЦПК України, суд,

виришів :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Самбірський міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя