Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 409/1009/19
Провадження № 22-ц/810/525/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чернобай Сергій Сергійович,

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 травня 2019 року, постановлену Білокуракинським районним судом Луганської області у складі судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду

за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Максименка Сергія Олексійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу автомобіля марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 недійсним.

Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , заборонити його використання та передати на зберігання до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів.

Заява мотивована тим, що існує реальна можливість того, що спірний автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_3 , може бути відчужений іншим особам.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Суд наклав арешт на автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 та заборонив його використання з передачею автомобіля на зберігання до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чернобай Сергій Сергійович, звернувся до суду з апеляційною скаргою, на неї, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 травня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власником арештованого майна є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі -продажу № 1020 від 06 травня 2016 року, відповідно до якого було здійснено державну реєстрацію. Отже, більш трьох років з моменту набуття права власності на спірний автомобіль, він не здійснював будь - яких дій щодо його відчуження. Заявником же в свою чергу не надано жодних доказів наміру відчуження автомобіля. Крім того, обмеження у користуванні автомобілем порушує його права, гарантовані ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме право на мирне володіння своїм майном, право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, оскільки транспортний засіб використовуються ним для проїзду на роботу, до того ж він має двох неповнолітніх дітей, яких в разі необхідності потрібно доставляти до Білокуракинської ЦРЛ. Крім того жодними нормами законодавства не передбачено передання арештованого майна на зберігання до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що можливість відчуження автомобіля іншим особам не обмежена строком. Забезпечення позову є необхідним, оскільки автомобіль був відчужений ОСОБА_3 під час дії арешту на вказаний автомобіль. До того ж вказаний автомобіль може бути пошкоджений чи знищений під час його використання. Крім того, до роботи відповідач може добиратися іншим транспортом. Таким чином, заявник вважає, що у даному випадку права відповідача, передбачені ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодним чином не порушуються.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Забезпечуючи позовну заяву шляхом накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21114,2008 року випуску, та забороняючи його використання з переданням на зберігання до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави вважати, що спірний автомобіль може бути відчужений третім особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони и матеріально -правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Однак, судом першої інстанції у достатній мірі вимоги закону не були враховані при вирішенні питання про забезпечення позову.

Із відокремленого матеріалу вбачається, що ухвала від 29 травня 2019 року про забезпечення позову постановлена суддею одноособово, а не судом у відповідності до вимог ст. 153 ЦПК України, що свідчить про порушення судом встановленого порядку для вирішення даного питання.

З наведених підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу марки ВАЗ 21114, НОМЕР_1 , 2008 року випуску, є ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що між сторонами виник спір щодо визнання купівлі - продажу автомобіля недійсним, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача гарантує виконання майбутнього рішення у справі, вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, який належить відповідачу є співмірним із заявленими вимогами.

Разом з тим, вимоги щодо обмеження у користуванні та поміщення автомобіля на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 152 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 29 травня 2019 року підлягає скасуванню, з постановленням у справі нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367,374,379, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чернобай Сергій Сергійович задовольнити частково.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 травня 2019 року скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 .

В решті вимог відмовити.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено - 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: