КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/8244/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2139/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року у складі судді Цуранова А.Ю.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ», товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ» (надалі - ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 серпня 2007 року між Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» (надалі - АБ «Банк Регіонального розвитку») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11/03-38, у відповідності до якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 37 000 дол. США.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором від 17 серпня 2007 року, між АБ «БанкРегіонального розвитку» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 30 вересня 2015 року, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Банк Регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором, в сумі 485 686 грн.04 коп., та 219 грн. судових витрат, всього 488 905 грн.04 коп.

30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами АБ «Банк Регіонального розвитку», та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір № 012 за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 11/03-38, згідно якого управитель передав права кредитору шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор прийняв всі права і став новим кредитором за кредитним договором.

07 липня 2016 року між товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (надалі - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М») та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір відступлення прав за іпотечним договором.

Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано, з урахуванням уточнень, позивач просив:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11/03-38 від17 серпня 2007 року, що станом на 20 листопада 2013 року становить 351 695 грн. 72 коп., звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 38,50 кв.м., загальною площею 64,80 кв.м., що належить ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 395 600 грн. за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження;

- виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічним позовом до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

В обґрунтування зазначав, що 30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами АБ «Банк Регіонального розвитку», переданими в управління відповідно до договору від 20 листопада 2013 року, та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір відступлення права вимоги № 012 за кредитним договором від 17серпня 2007 року №11/03-38. Після цього, 07 липня 2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір відступлення прав за іпотечним договором.

Вважає, що договір відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року є недійсним, оскільки ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», заінтересовані особи: АБ «Банк регіонального розвитку», ОСОБА_1 про заміну стягувача за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року по справі № 1003/7495/12.

Посилаючись на висновки викладені у вказаній ухвалі та зазначаючи, що оскільки заявником не було надано доказів того, що ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» набуло усіх прав вимоги за кредитним договором 11/03-38 від 17 серпня 2007 року та договором поруки №11/03-38(11) від 17серпня 2007 року, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір №012 від 30вересня 2015 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 17серпня 2007 року №11/03-38 між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року позов ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11/03-38 від 17 серпня 2007 року, що станом на 20 листопада 2013 року становить 351 695 грн. 72 коп., звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 38,50 кв.м., загальною площею 64, 80 кв.м. та належить ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з початковою ціною 395 600 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з кожного відповідача по 400 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та відмови у задоволенні зустрічного позову, постановити по справі нове рішення, яким визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, а також відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано, що передачі прав та обов'язків по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору, договору іпотеки, рішення суду від Акціонерного Банку«Банк Регіонального Розвитку» до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» не переходило.

Окрім цього,п. 4.1 Договору про передавання в управління непроданих активів від 20 листопада 2013 року, укладеного між Акціонерним Банком «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним Банком України встановлено обмеження щодо управління Активами та вказано про необхідність погодження відступлення права вимоги, переведення боргу щодо Активів, переданих в управління за цим Договором, із Національним банком України.

Посилаючись на те, що попереднього погодження Національним банком України на відступлення права вимоги, переведення боргу щодо Активів, переданих в управління Управителю по кредитному договору № 11/03-38 від 17 серпня 2007 року з ОСОБА_1 не було, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи (а.с.13-15 т.2).

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 1,3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI. 1950), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, за №910/13419/18, що перебуває на розгляді судів господарської юрисдикції, між тим, правових підстав до задоволення вказаного клопотання колегія суддів не вбачає з підстав розумності строку розгляду справи й передбаченого законом права перегляду рішення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 17 серпня 2007 року між Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11/03-38, у відповідності до умов якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 37000 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 16 серпня 2012 року (а.с.8-9 т.1).

В забезпечення виконання кредитного договору, були укладені договори забезпечення, а саме:

договір поруки між Акціонерним банком «БанкРегіонального розвитку» та ОСОБА_2 №11/03-38 від 17 серпня 2007 року;

іпотечний договір від 17 серпня 2017 року між Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» та ОСОБА_1, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-13 т.1).

Свого зобов'язання позичальник не виконав, у зв'язку з чим банком було подано позови до суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайоного суду Київської області від 09 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Банк Регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором в сумі 485 686 грн. 04 коп. та 219 грн. судових витрат, всього 488905 грн. 04 коп. (а.с.20-23 т.1).

На підставі даного рішення 24 лютого 2014 року Білоцерківським міськрайоним судом Київської області видано два виконавчі листи від 09 листопада 2012 року №1003/7495/12, на ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» не була погашена у повному обсязі, як зазначав позивач, тому банк згідно ст. 512 ЦК України відступив право вимоги за кредитним договором іншій особі.

Так, 20 листопада 2013 року між Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено договір про передавання в управління непроданих активів. У відповідності до якого банк передав в управління товариству наявні балансні активи, а товариство прийняло в управління дані активи, в тому числі і кредитний портфель ОСОБА_1

В травні 2014 року ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» звернулось до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2014 року відмовлено ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» в поновленні строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки до суду заявником не було подано доказів того, що ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» набуло усіх прав вимоги за кредитним договором 17 серпня 2007 року № 11/03-38 та договором поруки № 11/03-38 (П) від 17 серпня 2007 року.

У вересні 2014 року ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» звернулось до суду із заяво про зміну стягувача за рішенням Білоцерківським міськрайоним судом Київської області від 09 листопада 2012 року по справі №1003/7495/12.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2014 року відмовлено ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» в задоволені заяви про зміну стягувача по справі № 1003/7495/12 з тих підстав, що заявник не є стороною у виконавчому провадженні.

30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами АБ «БанкРегіонального розвитку» та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір №012 за кредитним договором від 17 серпня 2007 року №11/03-38, згідно якого управитель передав права кредитору шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор прийняв всі права і став новим кредитором за кредитним договором (а.с.14-15 т.1).

Згідно п. 1.1.1 договору №012 від 30 вересня 2015 року одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором, управитель відступив, а новий кредитор набув усі права сторони договору та став кредитором за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору у тому числі, але не виключно: іпотечний договір від 17 серпня 2007 року.

Вказане підтверджується актом приймання-передачі від 30 вересня 2015 року (а.с.16 т.1).

07 липня 2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» було укладено договір відступлення прав за іпотечним договором (а.с.17-18 т.1).

Згідно п. 1.4 договору відступлення прав за іпотечним договором, права іпотеко держателя за іпотечним договором, які відступають на користь нового кредитора відповідно до умов цього договору, зокрема, включаючи: право на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених іпотечним договором; право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку та обсязі, передбаченому законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором, а також будь-які інші права іпотеко держателя, передбачені законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до п. 1.3 договору № 012 від 30 вересня 2015 року про відступлення права вимоги, новий кредитор одержав право замість банку вимагати від позичальника виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, з повернення суми кредиту в повному обсязі; із сплати процентів,неустойки, в розмірі та в порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобов'язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2017 року «Колекторська компанія «ГАРАНТ» направляло відповідачам письмові вимоги з вказівкою про необхідність звільнення переданої в іпотеку житлової квартири та зняття з реєстраційного обліку, при цьому у вимогах вказаний строк виконання, а саме в тридцятиденний строк з моменту її надходження (а.с.84-93 т.1).

Вказані вимоги містять інформацію про відступлення права вимоги ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами АБ «Банк Регіонального розвитку» ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ»за кредитним договором № 11/03-38 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки.

Встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 11/03-38 від 17 серпня 2007 року не погашена, рішення суду не виконано.

Згідно висновку експерта у звіті про незалежну оціночну діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітичний центр Дробнова» № 465/17 від 24 травня 2017 року, складеного експертом Стеценко Д.А. та директором товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітичний центр Дробнова», початкова ціна предмета іпотеки становить 395 600 грн. (а.с.108-111 т.1).

Задовольняючи частково позов ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що в ході розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, з якими законодавство пов'язує недійсність правочинів по відступленню прав вимоги, при тому, що встановленим є факт невиконання позичальником умов кредитного договору, що є підставою до звернення предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано, що передачі прав та обов'язків по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору, договору іпотеки, рішення суду від Акціонерного Банку «Банк Регіонального Розвитку» до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» не переходило, а також що попереднього погодження Національним банком України на відступлення права вимоги, переведення боргу щодо Активів, переданих в управління Управителю по кредитному договору №11/03-38 від 17 серпня 2007 року з ОСОБА_1 не було, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду про відсутність підстав до задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

В матеріалах справи не міститься доказів того, що встановлена рішенням Білоцерківського міськрайоного суду Київської області від 09 листопада 2012 року заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед Акціонерним банком «Банк Регіонального розвитку» була погашена у повному обсязі, при цьому, з наявних у справі доказів убачається, що банк згідно ст. 512 ЦК України відступив право вимоги за кредитним договором іншій особі шляхом укладення договору відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/03-38 від 17 серпня 2007 року (а.с.14 т.1), який у визначеному законом порядку визнано недійсним не було.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів враховує й те, що під час звернення у районний суд із позовом ОСОБА_1 заявлено позов про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором (а.с.67 т.1).

Проте, у вимогах апеляційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки (а.с.197 т.1).

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, скаржником у апеляційній скарзі заявлені вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому, не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: