Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 554/12944/15-ц

провадження № 61-12777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року у складі судді Шевської О. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , встановити порядок користування цією квартирою, виділивши в особисте користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 кімнату № 5 та шафу № 4, в особисте користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кімнату № 2 , в загальному користуванні усіх співвласників залишити коридор, вбиральню, кухню та ванну кімнату.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 2011 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

03 листопада 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя (визначення часток у квартирі), умовами якого визначено, що сторони дійшли згоди про поділ квартири, належної їм на праві спільної сумісної власності, та їх частки у праві спільної власності на вказану квартиру є рівними і становлять по ј.

Починаючи з 2013 року ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності ј частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом її примусового виселення.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Виділено в особисте користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кімнату № 5 та шафу № 4, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - кімнату № 2 в квартирі АДРЕСА_1 . Виділено в загальне користування всіх співвласників коридор № 1, вбиральню № 3, кухню № 6 та ванну № 7.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись статтею 391 ЦК України, виходив з того, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні права користування належною їй на праві спільної часткової власності квартирою.

При визначенні порядку користування спірною квартирою судом враховано висновки судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 19 квітня 2016 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що її належним чином не було повідомлено про судове засідання у даній справі, призначене на 18 серпня 2016 року, жодних судових повісток на її адресу не надходило. Судом вирішено питання про права та обов'язки особи, яка не є учасником справи - ОСОБА_4

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Октябрського районного суду м. Полтави.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 березня 2018 року справу № 554/12944/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_1 направила заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 2011 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

03 листопада 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю (визначення часток у квартирі). Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що їх частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними і становлять по ј частці у кожного. Сторони погодили, що у зв'язку з укладенням зазначеного договору їх право спільної сумісної власності на цю квартиру припиняється та вони набувають право спільної часткової власності на неї.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 19 квітня 2016 року розподілити квартиру АДРЕСА_1 не представляється можливим. Згідно дослідницької частини та креслень у додатку № 1 експертом наведені два варіанти можливого порядку користування спірною квартирою: за варіантом № 1 (без переобладнань) кімната № 5 та шафа № 4 виділяються в особисте користування першому та другому співвласникам, кімната № 2 виділяється в особисте користування третьому та четвертому співвласникам, коридор № 1, вбиральня № 3, кухня № 6 та ванна № 7 виділяються у загальне користування всіх співвласників. За варіантом № 2 (з мінімальним відступом від ідеальних часток) кімната № 5 виділяється в особисте користування першому та другому співвласникам, кімната № 2 та шафа № 4 виділяються в особисте користування третьому та четвертому співвласникам, коридор № 1, вбиральня № 3, кухня № 6 та ванна № 7 виділяються у загальне користування всіх співвласників.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Ухвалюючи заочне рішення у справі, суд виходив з того, що відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України 2004 року у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, призначене на 18 серпня 2018 року. Судова повістка, що направлялася на її адресу, повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, на момент ухвалення заочного рішення у розпорядженні суду були відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, тому висновки суду про наявність підстав для ухвалення заочного рішення у справі є помилковими.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, яка була прийнята судом до розгляду, позивачем у справі є ОСОБА_1 , відповідачами - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , третьою особою - ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Однак, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року було вирішене питання про права та обов`язки особи, яка не є стороною у справі - третьої особи ОСОБА_4 , зокрема встановлено для нього порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції на вказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права, про які зазначала у апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , уваги не звернув.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

СуддіВ. С. Жданова С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов