Справа № 495/4657/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 жовтня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Завацької І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги визнав, заперечень не має.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо 187 відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами.

Позивачка з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який 26.06.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 червня 2014 року, складеного приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., позивач ОСОБА_1 , разом з її сестрою, ОСОБА_3 , продали ОСОБА_4 належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з: 1-коридор, 2-кухня, 3-житлова, 4-житлова, 5-коридор, 6-житлова, 7-ванна, 8-туалет, 9-балкон, 10-лоджія, житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 57,8 кв.м.

Вищевказана квартира належала позивачу та її сестрі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації державного житлового фонду виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів, 07.07.1998 року, розпорядження №5967, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ під № 64Г 5967/102-4907а, та на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., 02.12.2005 року по реєстру за №5931, зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, 16.12.2003 року, реєстраційний номер 12398705 та право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

Квартира була позивачем та її сестрою продана по оціночної її вартості за 148461,00 гривень, що підтверджується п. 2 Договору купівлі-продажу квартири від 20 червня 2014 року.

Отримані за продаж квартири гроші, позивач з її сестрою поділили між собою, та за свою частку від квартири позивач отримала 74 230,50 грн., які вона берегла для покупки власної квартири меншого розміру. Вказані гроші належали особисто їй, так як вона їх отримала за продаж належної їй особистої частки від вказаної квартири та відповідач по справі не мав до них ніякого відношення.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, згідно договору купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2018 року, позивач ОСОБА_1 за належні їй особисто грошові кошти, придбала у власність у ОСОБА_5 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 53,8 кв.м. та яка в цілому складається з : 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-лоджія, 6-житлова.

Ринкова вартість відчужуваної квартири становила 33482,00 гривень. За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 34000,00 гривень, які позивачем були передані продавцю під час підписання договору, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2018 року. Вказану суму грошей у розмірі 34000,00 гривень позивач сплатила продавцю квартири з 74 230,50 гривень, які вона отримала від продажу належної їй частини квартири, яку вона разом з сестрою продали у 2014 році.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п.24постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов`язковими для застосування у подібних правовідносинах.

Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі № 6-1568цс16).

В даному випадку, позивач надала переконливі докази на підтвердження того, що однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 53,8 кв.м. та яка складається в цілому з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-лоджія, 6-житлова придбана нею за особисті кошти, які вона отримала від продажу належної їй особисто частки від квартири.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 81, 200, 206, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 53,8 кв.м. та яка складається в цілому з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-лоджія, 6-житлова.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1 568,40 грн., які складаються з: судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: