Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа №761/8658/16-ц

провадження № 61-34286св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач)

суддів:, Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В.П., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідачі: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», голова Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін Андрій Миколайович, начальник служби управління персоналом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Якимович Катерина Іванівна,

треті особи: Міністерство інфраструктури України, первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року в складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі - ДП «АМПУ»), голови ДП «АМПУ» Амеліна А. М., начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» Якимович К. І., треті особи: Міністерство інфраструктури України, первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці, про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсним запису в трудовій книжці, відшкодування моральної та майнової шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що працював на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи в ДП «АМПУ», з якої наказом голови ДП «АМПУ» Амеліна А. М. від 05 лютого 2016 року № 37-к 3-1 «Про припинення трудового договору» був звільнений на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Посилаючись на те, що його звільнення відбулось з порушенням норм чинного законодавства України про працю, без отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є, що завдало йому діями відповідачів моральних страждань, у зв'язку з чим він знаходиться у депресивному стані, втратив нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, просив задовольнити позов: визнати незаконним наказ ДП «АМПУ» від 05 лютого 2016 року № 37-к 3-1 «Про припинення трудового договору»; поновити його на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; визнати недійсним запис від 05 лютого 2016 року № 23 у його трудовій книжці про звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; стягнути з ДП «АМПУ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати голову ДП «АМПУ» Амеліна А. М. та начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» Якимович К. І. відшкодувати ДП «АМПУ» шкоду, заподіяну оплатою вимушеного прогулу, у зв'язку із незаконним звільненням позивача.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та додатковим рішенням суду від 27 березня 2017року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ДП «АМПУ» «Про припинення трудового договору» № 37-к 3- 1 від 05 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_5 з посади начальника відділу у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» з 05 лютого 2016 року. Стягнуто із ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_5 120 487,90 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Визнано недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_5 під порядковим номером № 23 про звільнення згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після поновлення позивача на роботі з 05 квітня 2015 року продовження процедури виконання наказу ДП «АМПУ» від 23 січня 2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» відносно позивача є неправомірним, окрім цього, первинна профспілкова організація, членом якої він є, відмовила в наданні згоди на звільнення.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_5 скасовано. В задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в межах двомісячного строку ОСОБА_5 повідомлено про зміни істотних умов праці та за відсутності згоди позивача на зміну умов праці правомірно звільнено на підставі пункту 6 статті 36 КзпП України. Висновок профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення позивача не ґрунтується на законі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення, яке ухвалено згідно із законом, неправомірно вважав можливим звільнення позивача без надання згоди профспілкового комітету. Апеляційний суд не звернув увагу на сплив строку дії попередження про виконання наказу від 23 січня 2015 року № 18к про зміну істотних умов праці.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_5 з червня 2013 року працював на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ», робоче місце якого знаходилося за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 23 січня 2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» проведено в апараті управління ДП «АМПУ» зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1, до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: АДРЕСА_2.

04 лютого 2015 року позивачу вручено повідомлення від 26 січня 2015 року № 02-03/25 про зміни в організації виробництва і праці та про наступні зміни істотних умов праці за його посадою та ознайомлено з наказом ДП «АМПУ» від 23 січня 2015 року № 18-к.

10 березня 2015 року ОСОБА_5 звільнений з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 оскаржив до суду його звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до Голови ДП «АМПУ», ДП «АМПУ». Визнано незаконним наказ ДП «АМПУ» про звільнення ОСОБА_5 з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України та поновлено його на роботі на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» з 10 березня 2015 року.

05 січня 2016 року позивачу повторно вручено наказ від 23 січня 2015 року № 18-к, яким робоче місце ОСОБА_5 переміщено до м. Одеси та копію повідомлення від 26 січня 2015 року № 02/03/15 про попередження про зміни в організації виробництва ДП «АМПУ».

Листом начальника служби управління персоналом Якимович К. І. повідомлено ОСОБА_5 про необхідність надання письмової згоди на продовження роботи або відмови від продовження роботи у зв'язку зі змінами істотних умов праці.

Листом від 05 лютого 2016 року ОСОБА_5 повідомив роботодавця про незаконність наказу про зміну істотних умов праці та що продовжує роботу на тих же умовах, на яких був прийнятий на роботу на робочому місці, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,14.

Наказом ДП «АМПУ» від 05 лютого 2016 року № 37-к 3-1 «Про припинення трудового договору» ОСОБА_5 звільнений з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Встановлених судом обставин позивач не заперечує.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На власника покладено обов'язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Закон детально не регламентує порядок переведення працівника за його згодою на роботу в нових умовах і не встановлює, що передбачена пунктом 6 статті 36 КЗпП України відмова працівника від переведення на роботу в нових умовах має бути у письмовій формі.

Конструкція норми статті 36 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом 6 цієї статті обов'язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган.

Установивши, що у встановлений законом строк відповідач повідомив ОСОБА_5 про зміну істотних умов праці, ОСОБА_5 письмово повідомив роботодавця про незгоду із наказом про зміну істотних умов праці й подальшого звільнення та письмово повідомив про продовження роботи на робочому місці за попередньою адресою у м. Києві, тобто письмово та своїми діями фактично відмовився змінювати робоче місце, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог. Наказ ДП «АМПУ» від 05 лютого 2016 року про припинення трудових відносин з ОСОБА_5 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України відповідає вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про те, що звільнення позивача відбулось після спливу строку дії попередження про виконання наказу від 23 січня 2015 року № 18к про зміну істотних умом праці, є безпідставними, оскільки повторного повідомлення позивача про зміну істотних умов праці з дотриманням двохмісячного строку чинним законодавством не передбачено, а поновлення позивача на роботі за рішенням суду свідчить про безперервність його роботи.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про звільнення позивача без попередньої згоди первинної профспілкової організації, оскільки згода первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, вимагається лише у разі звільнення працівника за ініціативою власника з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються висновками суду апеляційної інстанції та зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Антоненко

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило

В.В. Пророк