Справа № 461/3132/19
Провадження № 4-с/461/26/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2019 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулися в суд зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, мотивуючи вимоги скарги наступним. Постановою державного виконавця Галицького відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Пальоної Н.М. від 14.03.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58611077. Крім того, 14.03.2019 року державним виконавцем Пальоною Н.М. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у ВП №58611077. Крім того,у провадженні галицького ВДВС перебуває виконавче провадження №58755133 від 02.04.2019 року з примусового виконання виконавчого листа №461/15297/15- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Айсберг» суми заборгованості у розмірі 3563 грн. Вважає вказані постанови державного виконавця незаконними і такими що порушують її права, оскільки вони винесене з порушенням вимог ст.ст.18, 48 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що постанови про відкриття виконавчого провадження не були вручені боржнику не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Крім того, незважаючи на те, що боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , державним виконавцем накладено арешт не лише на його майно, а майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Просить суд скасувати постанови ВП №58755133, ВП №58611077, як незаконні та такі, що порушують права людини і не відповідають нормам ст.ст. 18, 48 ЗУ №1404-УШ «Про виконавче провадження»; відкликати виконавчі листи до сім`ї ОСОБА_4 по справі № 461/12597 у зв`язку із системним порушенням прав людини та вступом в силу ухвали КЦС від 25.03.2019 року; винести окрему ухвалу про порушення прав людини Галицьким ВДВС м.Львова за поданням ЛМКП «Айсберг» справи №461/12597/15-ц та факт спроби рейдерського захоплення майна сім`ї ОСОБА_4 через неспівмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за постановою ЛАС від 18.02.2019 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали скаргу з мотивів наведених у ній.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми для повного та всебічного розгляду скарги та прийняття рішення.

Заслухавши пояснення скаржника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у Галицькому відділі ДВС м.Львів перебуває виконавче провадження №58755133 по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 11.03.2019 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/15297/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Айсберг» суму заборгованості в розмірі 3563 грн.

Постановою державного виконавця Галицького відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Пальоної Н.М. від 14.03.2019 року відкрито виконавче провадження №58611077.

Крім того, 14.03.2019 року державним виконавцем Пальоною Н.М. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у ВП №58611077./

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до 3.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (додаток 7). У постанові державний виконавець установлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів, а рішень про примусове виселення - 15 днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. При цьому вказується дата виконання. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Встановлено, що додатком 7 до Інструкції про проведення виконавчих дій затверджений зразок постанови про відкриття виконавчого провадження, з якого вбачається, що дана постанова підписується державним виконавцем та не підлягає затвердженню начальником відділу ДВС. Зокрема, відповідно до вказаного додатку, постанова про відкриття виконавчого провадження не потребує скріплення печаткою та завірення підписом начальника.

Крім цього, стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вимоги до виконавчого документу, який подається на виконання до виконавчої служби, а не до постанови про відкриття виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП58611077 від 14.03.2019 року отримано батьками скаржника лише 22.04.2019 року, тобто з порушенням строку вказаного вище.

Крім того, Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Однак, незважаючи на те, що боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , державним виконавцем накладено арешт не лише на його майно, а майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, згідно ч. 7 ст. 48 Закону, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Матеріалами справи встановлено, що сума боргу ОСОБА_1 за виконавчим листом №461/12597/15-ц становить 406 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.).

Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Будь-яких пояснень, заперечень з приводу викладених у скарзі обставин чи копії виконавчого провадження від державного виконавця на адресу суду не надходило.

Суду не надано жодного доказу, що державним виконавцем здійснюються дії направлені на перевірку майнового стану боржника, що передбачені ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з тим, оскаржувані постанови державного виконавця від 14.03.2019 року винесені ним після прийняття Верховним судом ухвали від 25.03.2019 року про відкриття касаційного провадження у справі №461/12597/15-ц, та зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Тому скарга в частині скасування постанов державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП№58755133, ВП№58611077 від 14.03.2019 року та відкликання виконавчих листів виданих Галицьким районним судом м. Львова у справі №461/12597/15-ц є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Однак, у задоволені скарги в частині винесення окремої ухвали слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

ОСОБА_1 на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для винесення окремої ухвали.

Крім цього, судом вирішено задовольнити скаргу ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваних постанов, що є достатньою та справедливою сатисфакцією.

Таким чином, законних підстав для винесення окремої ухвали судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 260, 262, 447 453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанови державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП№58755133, ВП№58611077 від 14.03.2019.

Відкликати виконавчі листи, видані Галицьким районним судом м. Львова у справі №461/12597/15-ц.

У задоволені скарги в частині винесення окремої ухвали відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2019 року.

Суддя Волоско І.Р.