КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/490/19 Головуючий у І інстанції Винниченко Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними,

УСТАНОВИВ:

у січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ УкрСиббанк, в якому просила визнати недійсними кредитний та іпотечний договори, укладені між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.07.2008 р. між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» були укладені договори про надання споживчого кредиту №0 та №0.

Одночасно між нею та АКІБ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання грошових зобов`язань було укладено договір іпотеки № 91289, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В.

Крім того, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №220927 від 30.07.2008 р., де зазначено що ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1

В подальшому вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2014 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч.2 ст. 190 КК України, ч.4 ст.190 КК України, судом призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Позивача визнано потерпілим у справі та задоволено її цивільний позов.

13.02.2012 р. відповідач ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Коллект» право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки на підставі договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

06.06.2016 р ТОВ «Кей-Коллект» використав позасудовий спосіб звернення стягнення на квартиру та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2017 р. скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивач посилається на відсутність волевиявлення на укладення спірних договорів, підтвердженням чого на її думку є висновок спеціаліста № 29 від 11.12.2018 р., з якого вбачається, що підписи на спірних правочинах виконані не позивачем, а іншою особою.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсними укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30 липня 2008 року та договір іпотеки № 91289 від 30 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. 30.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 2945. Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року заяву Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року по даній цивільній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач - АТ «УкрСиббанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_3 . зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зробив свої висновки виключно на підставі висновку спеціаліста №29 від 11.12.2018 року, який не є достовірним доказом в розумінні ст.79 ЦПК України. Інші докази судом не оцінювались, мотиви їх відхилення не наведені. Також, судом не враховано обставини, встановлені вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року по справі №2609/28526/12, а також рішенням Оболонського районного суду м. Києва по цивільній справі №2-7690/2010, яким задоволено позов Відповідача до Позивача. У вказаному рішенні зазначено, що відповідачем ОСОБА_1 позов AT «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано. Станом на 04.08.2010 р. заборгованість за кредитом становила 87 202,83 дол. США із виданих 90 000 дол. США, тобто позивачем було погашено добровільно суму кредиту в розмірі 2 797,17 дол. США.

Також, судом першої інстанції не вирішено питання про залучення ТОВ «Кей-Колект» до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду право вимоги по договорам іпотеки від AT «УКРСИББАНК» перейшло до ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку з укладенням між ними Договору факторингу та Договору про відступлення права вимогами за договорами іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 не погоджується із доводами, викладеними відповідачем, вважає їх необґрунтованими. Зокрема, вважає такими, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про порушення прав ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку із не залученням до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки вказане товариство не являється стороною за кредитним та іпотечними договорами. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції дав належну оцінку письмовим доказам, поданим стороною позивача на обґрунтування заявлених вимог, зокрема висновку спеціаліста №29 від 11.12.2018 року, на спростування якого доказів відповідачем подано не було.

В судовому засіданні представники АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Вареник А.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб - учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 30.07.2008 р. про надання грошових коштів в сумі 90 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 436 032,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору (а.с.7-10).

Між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 91289 від 30.07.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстраційним № 2945, за умовами якого ОСОБА_1 в забезпечення договорів про надання споживчого кредиту від 30.07.2008 р. № 0 та № 0 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Крім того, 30.07.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 220927, за яким ОСОБА_2 зобов`язувався перед кредитором АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с.43-44).

Згідно заяви про видачу готівки від 31.07.2008 р. здійснено операцію по видачі коштів в сумі 90 000,00 доларів ОСОБА_1 (а.с.14).

Встановлено також, що 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 2, відповідно умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора перейшли усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. (а.с.40-42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість з огляду на підтвердження відсутності підпису позивача на оспорюваних договорах висновком спеціаліста від 11.12.2018 року № 29, складеним ПП «Консалтинг експерт груп «Діктум-Фактум».

Колегія з вказаними висновками не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, провадження по даній справі відкрито 25 лютого 2019 року. При цьому, судом вирішено питання про проведення розгляду справи в порядку спрощеного провадження, розгляд справи призначено на 25 березня 2019 року, а відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали (т. 1 а.с. 77-78)

Відповідно до даних повідомлення про вручення поштового відправлення, АТ «УкрСиббанк» отримав копію ухвали суду про відкриття провадження 18 березня 2019 року. (т. 1 а.с. 83)

Таким чином, визначений судом строк на подання відзиву на позовну заяву мав закінчитись 02 квітня 2019 року.

З огляду на вказане, вирішуючи питання про призначення справи до розгляду, суд першої інстанції завідомо обмежив відповідача у процесуальних правах, призначаючи справу до розгляду у строк, значно менший, ніж строк на подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, вирішуючи питання про ухвалення заочного рішення до закінчення наданого відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, суд першої інстанції порушив вимоги статті 280 ЦПК України, яка визначає вичерпний перелік умов, що мають існувати одночасно, для ухвалення заочного рішення.

Зазначені порушення призвели до обмеження прав відповідача, передбачених положеннями статті 43 ЦПК України, наслідком чого стало ухвалення рішення за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Так, з матеріалів, доданих АТ «УкрСиббанк» до апеляційної скарги вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року, яке набрало законної сили та наразі перебуває на стадії виконання, задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 липня 2008 року в сумі 925 165,92 грн. та судових витрат.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник АТ «УкрСиббанк» зазначив, що в ході розгляду Оболонським районним судом м. Києва вищевказаної цивільної справи відповідачка ОСОБА_1 визнавала позовні вимоги про стягнення заборгованості та факт укладення кредитного договору з АКІБ «УкрСиббанк». При цьому, в ході розгляду даної справи судом встановлено добровільне виконання ОСОБА_1 умов договору по погашенню заборгованості на загальну суму 2 797, 17 доларів США.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вареник А.М. зазначених обставин не спростував.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неналежної оцінки судом першої інстанції висновку спеціаліста № 29 від 11.12.2018 року, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України (в редакції станом на момент укладення іпотечного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншимактам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 як на доказ відсутності волевиявлення на укладення Договору про надання споживчого кредиту та Договору іпотеки подала суду копію висновку спеціаліста № 29 від 11.12.2018 року, складеного експертом відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт Груп «Диктум-Фактум» Михайловим В.О.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку висновку спеціаліста № 29 від 11.12.2018 року, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо достатньості вказаного доказу для підтвердження обставин не укладення позивачем ОСОБА_1 оспорюваних договорів.

Оцінюючи даний доказ в сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів апеляційного суду приймає зокрема до уваги ту обставину, що на момент розгляду Оболонським районним судом м. Києва у 2010 році цивільної справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, ОСОБА_1 не оспорювала факту укладення договору, із зустрічним позовом про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки не подавала, протягом певного відрізку часу виконувала свої зобов`язання за договором шляхом внесення коштів на погашення заборгованості.

Крім того, колегія вважає обґрунтованими зауваження АТ «УкрСиббанк» щодо відсутності даних про внесення спеціаліста ОСОБА_4 до Державного реєстру атестованих судових експертів, а також даних про підтвердження рівня освіти та кваліфікації вказаного спеціаліста.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що даний позов пред`явлений ОСОБА_1 з метою у будь-який спосіб уникнути відповідальності за грошовим зобов`язанням, є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

За таких умов апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк»- задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2144 (дві тисячі сто сорок чотири) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Журба С.О.

Приходько К.П.