Ухвала

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 754/14653/16-ц

провадження № 61-3368ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року

та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про тлумачення змісту договору, розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого остання зобов'язалася доглядати ОСОБА_6, матеріально утримувати та забезпечувати надання повної необхідної медичної допомоги.ОСОБА_6, у свою чергу, передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з невиконанням та неналежним виконанням ОСОБА_5 вказаного договору, відсутністю фактичного догляду, ненаданням як матеріального забезпечення, так і не відвідуванням відповідачем

ОСОБА_6, стан здоров'я якої значно погіршився в силу віку та важких хвороб, остання почала звертатися до сторонніх осіб про допомогу, зокрема, до ОСОБА_4, який надавав допомогу позивачу (купував ліки, продукти, провів деякі ремонтні роботи у квартирі, придбав необхідні речі).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 договір довічного утримання розірваний, квартира повернута у власність позивача.

11 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 після чого вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_4

Однак, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 08 травня 2015 року скасовано, а ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 залишені без розгляду.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 продовжує систематично не виконувати умови укладеного договору довічного утримання, ОСОБА_6, ОСОБА_4, з урахуванням збільшених позовних вимог, просили суд розтлумачити зміст договору довічного утримання від 11 червня 2009 року; розірвати договір довічного утримання від 11 червня 2009 року; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_6 її було замінено правонаступником ОСОБА_4, оскільки він є єдиним спадкоємцем.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження того, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за договором довічного утримання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 11 червня 2009 року між ОСОБА_6

та ОСОБА_5 укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори ІваненкоР. С.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_6 (відчужувач) передає у власність, а ОСОБА_5 (набувач) зобов'язується прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 а ОСОБА_5 зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах, встановлених цим договором.

Також ОСОБА_5 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_6, сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент та оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600 грн на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.Також набувач зобов'язується здійснити поховання відчужувача квартири після смерті відчужувача.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі статями 749, 751 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як передбачено договором, відчужувач засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

Також суди установили, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року договір довічного утримання

від 11 червня 2009 року розірвано.

11 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 відповідно до умов якого право власності на квартиру набув ОСОБА_4

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2015 року скасовано.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 скасовано, витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

06 грудня 2017 року за заявою ОСОБА_4 як спадкоємця за заповітом

у П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив розірвати договір довічного утримання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду

на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору довічного утримання істотними умовами договору є: предмет договору - квартира

АДРЕСА_1; зміст утримання: забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, виражене в грошовому еквіваленті та оцінене сторонами за спільною згодою у розмірі 600 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у період часу з 11 червня 2009 року по січень 2016 року ОСОБА_5 повністю виконувалися зобов'язання за договором довічного утримання від 11 червня 2009 року.

Встановивши, що за вказаний період часу ОСОБА_6 жодного разу не зверталася до відповідача з приводу розірвання договору чи його зміни, а також не було від неї жодних вимог щодо додаткового утримання чи догляду, збільшення сум на утримання та інше, та врахувавши, що не відвідування та не здійснення фактичного догляду за ОСОБА_6 не є підставою для розірвання договору довічного утримання, оскільки між сторонами фактично було визначено, що вартість матеріального утримання у розмірі 600 грн, яка передбачена умовами спірного договору, оплата комунальних послуг, а також виплата одноразового грошового утримання в розмірі 40 000 грн буде забезпечувати потреби позивача, визначені договором, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про тлумачення змісту договору, розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 серпня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк