ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/17815/17-ц

Провадження № 22-ц/818/1719/19

19 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - виконавчий комітет Харківської міської ради, Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради;

треті особи - ОСОБА_2, Харківська місцева прокуратура № 1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2017 року (суддя Семіряд І.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Харківської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Харківська місцева прокуратура № 1 про встановлення опіки, призначення опікуна, -

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2017 року позов залишено без руху.

Не погодившись з ухвалою районного суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що після залишення його позовної заяви без руху ним було надано докази для усунення вказаних недоліків, крім того, вказані недоліки не є суттєвими для розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2019 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17.01.2018 року в частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2017 року скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ХМР зазначила, що строк дії документів, наданих позивачем ОСОБА_1 закінчився, ним не поновлювався, у зв'язку з чим, він знятий з обліку як кандидат в опікуни.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява подана без додержання вимог викладених в ст.ст 119-120 ЦПК ( в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду ), а саме - заявником не сплачено судовий збір.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі - Постанова) роз'яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду), з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

У п. 29 вищевказаної Постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ст. 82 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду) єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України ( у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду ) повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 22.11.2017 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Харківської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Харківської місцевої прокуратури № 1 про встановлення опіки, призначення опікуна. В позовній заяві просив звільнити його від сплати судового збору (а.с.1-5).

Відповідно до ст. 210 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду), ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: вступної частини; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Всупереч положенням процесуального закону щодо вмотивованості судових рішень, судом першої інстанції під час постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху не було вирішено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Зокрема, суд лише послався в ухвалі на норми права, які регулюють порядок подання позовної заяви та наслідки, якщо заява подана без додержання вказаних вимог.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2017 року -скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко