Дата документу 19.03.2019 Справа № 336/5304/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5304/18 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/823/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він проходив військову службу за контрактом. 29 листопада 2017 року звільнений з військової служби на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.11.2018р. № 461.

Безпосередньо виконував бойові завдання в зоні АТО у періоди з 02.06.2017р. по 31.08.2017р.

Внаслідок ушкоджень здоровя отриманих під час виконання обовязків військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав чисельні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертрофія лівого шлуночка серця, СН І стадія, дисциркуляторна енцефалопатія І стадії гіпертонічного генезу у вигляді дрібно вогнищевої симптоматики, поширений остеохондроз хребта, правобічний сколіоз грудного хребта першого ступеня без поширення функції. Вказані хвороби, повязані з проходженням військової служби під час проведення антитерористичної операції.

Вказані захворювання були приводом для звернень до лікарні, де він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними виписками.

Перелічені хвороби виникли у звязку з захворюваннями, які отримані в результаті проходження військової служби, у звязку з чим йому 16.01.2018 р. первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (інвалід війни).

Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Через інвалідність позивач відчуває глибокі моральні страждання, що зумовлені ушкодженням його здоровя.

Враховуючи тяжкість захворювання та наслідки, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду у розмірі 264300 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним, проте не доведено не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб) та причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія погоджується із зазначеним висновком.

Так, вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом, 29.11.2017 р. наказом № 461 командувача Сухопутних військ Збройних Сил України звільнений з військової служби у запас за пунктом «А» (у звязку із закінченням строку контракту) з урахуванням підпункту «Ї» пункту 1 частини 8 (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) не висловили бажання продовжувати військову службу) (а.с.8).

ОСОБА_3 у період з 02.06.2017 р. по 31.08.2017 р. приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у складі сил та засобів ОТУ «Донецьк» (а.с.10, 11).

Згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 521 від 20.12.2017 р. ОСОБА_3 має захворювання, повязані із захистом Батьківщини та з проходженням військової служби (а.с.12).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія АВ № 0840181 від 16.01.2018 р., ОСОБА_3 первинно встановлена 3 група інвалідності, з черговим переглядом 01.02.2019 р. (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 741, яке складено госпітально військоволікарською комісією ВЧ А 3309 ОСОБА_3 має такі захворювання: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертрофія лівого шлуночка серця, СН І стадія, дисциркуляторна енцефалопатія І стадії гіпертонічного генезу у вигляді дрібно вогнищевої симптоматики, поширений остеохондроз хребта, правобічний сколіоз грудного хребта першого ступеня без поширення функції. Вказані хвороби, повязані з проходженням військової служби під час проведення антитерористичної операції (а.с.13-14).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наявність шкоди сама по собі не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначити субєкта такої відповідальності.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо отримання ОСОБА_3 бойових поранень та травм.

Звільнення відповідача з військової служби відбулось не через стан здоровя, а у звязку з небажанням проходити подальшу службу у звязку з закінченням контракту, що підтверджується витягом з наказу №41 від 09.02.2018 року (а.с.8).

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що моральна шкода завдана йому діями або бездіяльністю МО України.

Судом першої інстанції, вірно зазначено, що наявність шкоди у позивача не спричиняє обов'язку у Міністерства оборони України щодо її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода. А тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року № 61-2125 св18.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки рішення, на законність судового рішення не впливають.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: