ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1222/18
Провадження № 22-ц/4820/624/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбівцького В.О.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_4,

представники ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2019 року (суддя - Горгулько Н.А.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями і спорудами, витребування документів на житловий будинок, господарські споруди та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями і спорудами, витребування документів на житловий будинок, господарські споруди та стягнення моральної шкоди. Позов мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 червня 2014 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Не зважаючи на це, він не має змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки ОСОБА_8 відмовляється видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом (оригінал), домову книжку і документи на сплату комунальних послуг, вчиняє перешкоди у користуванні літньою кухнею та гаражем, замінивши замки на вхідних дверях. Крім того, вказує, що такими порушеннями ОСОБА_8 завдав йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, так як ОСОБА_5 нервує через те, що довгий час не може розпоряджатись своїм майном. Просив усунути перешкоди з боку ОСОБА_8 у володінні, користуванні та розпорядженні ним житловим будинком, господарськими спорудами - літньою кухнею та гаражем, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши його надати доступ до них, а також повернути із незаконного володіння свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2014 року (оригінал), домову книгу на будинок АДРЕСА_1 Хмельницької області, документи на сплату комунальних послуг, стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. завданої моральної шкоди.

ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 30.12.1997 року він уклав шлюб з ОСОБА_9 Після реєстрації шлюбу він з дружиною та її мамою ОСОБА_10 почали будувати будинок АДРЕСА_1. Після закінчення будівництва будинок зареєстрували за ОСОБА_10, хоча домовилися між собою, що кожен, хто будував його, має право власності на 1/3 частину у ньому. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла. Спадщину після її смерті прийняла донька ОСОБА_9. 01 січня 2011 р. вона заповіла свою частину в будинку АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 померла. Її спадкоємцями були чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_5 Після смерті дружини ОСОБА_8 продовжував проживати в АДРЕСА_1. Крім того, на момент смерті дружини він був інвалідом 2-ї групи. Таким чином, незважаючи на заповіт дружини, він мав право на обов'язкову частку у спадщині після неї як непрацездатний вдівець.

Під час оформлення спадщини ОСОБА_8 повідомляв нотаріуса, що будинок АДРЕСА_1 побудований внаслідок спільної праці трьох осіб, та те, що він являється інвалідом 2-ї групи. Звертав увагу нотаріуса на розбіжності в прізвищі дружини та її сина. Проте нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_5 на весь будинок, хоча заповіт був лише на частину будинку. Після смерті дружини у спадщину за законом він прийняв лише 1/2 частину грошових коштів, які зберігалися в Ощадбанку. Після оформлення спадщини ОСОБА_5 обіцяв йому подарувати його частину будинку і, щоб не було сумніву, залишив йому оригінали документів на будинок та дозволив проживати в будинку. ОСОБА_8 проживав в будинку до 16.08.2018 року. Після цієї дати ОСОБА_5 разом зі своїм сином поміняли замки у спірному будинку, викинувши з нього особисті речі ОСОБА_8

Посилаючись на зазначене, просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, поновивши йому строк звернення до суду, оскільки він був впевнений, що, проживаючи у спірному будинку до смерті його дружини і продовжуючи проживати в ньому після її смерті, він не втратив права на отримання у спадщину належної йому частини майна, а також тому, що він був обманутий ОСОБА_5 щодо добросовісного відчуження йому 1/2 частини будинку.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2019 року первісний позов задоволено частково. Усунено перешкоди з боку ОСОБА_8 у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_5 житловим будинком з господарськими будівлями зобов'язавши ОСОБА_8 повернути для ОСОБА_5 оригінал свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, домову книгу на будинок АДРЕСА_1 документи на сплату комунальних послуг. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 5000 грн. моральної шкоди та 4500 грн. витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог по первісному позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при вирішенні первісного позову не взяв до уваги відсутність у ОСОБА_5 будь-яких перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1. Документи на успадковане ОСОБА_5 майно останній особисто передав йому для оформлення спадщини і може забрати їх в будь-який час, перешкод в цьому апелянт ніяких не чинить. Доказів з цього в матеріалах справи відсутні. Щодо зустрічного позову вважає, що судом незаконно позбавлено його права на обов'язкову частку у спадщині. Суд протиправно послався на закінчення строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутня письмова заява ОСОБА_5 про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Крім того, суд не врахував, що відповідно до п. 4.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_11 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, просять в її задоволенні відмовити. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч.2 ст.263 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не дотримався вимог ч.4 ст.274 ЦПК України (а.с.33).

Відповідно до п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_8 просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 р., поновивши йому строк звернення до суду, тобто просив вирішити спір щодо спадкування.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального законодавства є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зважаючи на зазначене, у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30.12.1997 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб між собою, що підтверджується свідоцтвом про одруження (арк. спр. 65).

09 серпня 2000 року матір ОСОБА_9, ОСОБА_12, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Понінківською селищною радою 09.08.2000 року за рішенням виконкому селищної ради № 291 від 26.07.2000 року, набула у приватну власність житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 померла. Її донька, ОСОБА_9, прийняла спадщину після неї у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (арк. спр. 66) та житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (арк. спр. 67).

21 січня 2011 року ОСОБА_9 склала заповіт, в якому зазначила, що належну їй частину житлового будинку, що по АДРЕСА_1 Хмельницької області, разом з належною до цього будинку земельною ділянкою, заповідає своєму чоловіку ОСОБА_8, а належну їй частину житлового будинку, що по АДРЕСА_1 Хмельницької області, разом з належною до даної частини будинку земельною ділянкою, - своєму синові ОСОБА_5 (арк. спр. 51).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. спр. 50). На час її смерті ОСОБА_8 був особою з інвалідністю другої групи (арк. спр. 72).

31 січня 2012 року Полонською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 22/2012 до майна померлої ОСОБА_9 за заявами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про прийняття спадщини (арк. спр. 48 - 49).

19 червня 2014 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_8 довіреність на представництво його інтересів з питань оформлення його спадкових прав після смерті ОСОБА_9 (арк. спр. 73).

25 червня 2014 року ОСОБА_8 надав згоду на включення в коло спадкоємців після смерті ОСОБА_9 сина померлої ОСОБА_5 без належного підтвердження родинних відносин (арк. спр. 61), оскільки в свідоцтві про народження його прізвище зазначено «ОСОБА_5» (арк. спр. 62), а в паспорті - «ОСОБА_8» (арк. спр. 54).

Того ж дня, 25.06.2014 року ОСОБА_8 подав до нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом: від власного імені - щодо 1/2 будинку по АДРЕСА_1 (арк. спр. 59), від імені ОСОБА_5 - щодо будинку по АДРЕСА_1 (арк. спр. 63), а також про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом щодо грошових вкладів в АТ «Ощадбанк» (арк. спр. 60, 64).

Того ж дня Полонською державною нотаріальною конторою було видано наступні свідоцтва про право на спадщину:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року на ім'я ОСОБА_8, за яким він успадкував 1/2 житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1 (арк. спр. 68);

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року на ім'я ОСОБА_5, за яким він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (арк. спр. 70). Право власності ОСОБА_5 на вказаний будинок того ж дня було зареєстровано за заявою ОСОБА_8 (арк. спр. 6);

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.06.2014 року на ім'я ОСОБА_8, за яким він успадкував 1/2 грошових вкладів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, які знаходяться в Полонському ТВБВ № 10022/0126 філії Хмельницьке облуправління ПАТ «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_1 із залишком вкладу на суму 4,99 грн., № НОМЕР_2 із залишком вкладу на суму 2661,65 грн., № НОМЕР_3 із залишком вкладу на суму 00 грн. 46 коп. (арк. спр. 69);

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.06.2014 року на ім'я ОСОБА_5, за яким він успадкував 1/2 грошових вкладів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, які знаходяться Полонському ТВБВ № 10022/0126 філії Хмельницьке облуправління ПАТ «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_1 із залишком вкладу на суму 4,99 грн., № НОМЕР_2 із залишком вкладу на суму 2661,65 грн., № НОМЕР_3 із залишком вкладу на суму 00 грн. 46 коп. (арк. спр. 71).

Після оформлення спадщини в нотаріальному порядку оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, домова книга на будинок № АДРЕСА_1 і документи на сплату комунальних послуг залишилися у ОСОБА_8 і на час розгляду справи судом першої інстанції передані ОСОБА_5 не були, що ОСОБА_8 визнається.

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції виходив з такого. Оскільки ОСОБА_5 не доведено факту вчинення йому ОСОБА_8 перешкод в користуванні господарськими будівлями по АДРЕСА_1 тому вимоги про усунення таких перешкод задоволенню не підлягають. Водночас ОСОБА_5 доведено факт володіння ОСОБА_8 та неповернення йому оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, домової книги та документів на оплату комунальних послуг, тому позов в цій частині підлягає до задоволення, адже ці документи є об'єктами права власності ОСОБА_5 Протиправним неповерненням зазначених документів ОСОБА_8 завдав ОСОБА_5 душевних страждань внаслідок неможливості ним вільно володіти своєю власністю. З врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, наявних підстав для зменшення розміру відшкодування у відповідності до ст. 1193 ЦК України, суд визначив суму компенсації моральної шкоди - 5000 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 дійсно мав право на обов'язкову частку у спадщині після смерті дружини ОСОБА_9 як непрацездатний вдівець, однак з заявленими ним позовними вимогами звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності. Про наявність в нього права на обов'язкову частку у спадщині ОСОБА_8 знав під час її оформлення, тобто ще 25.06.2014 року. Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності до зустрічних позовних вимог, а будь-які підстави для поновлення строку позовної давності відсутні.

Однак, з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про усунення перешкод з боку ОСОБА_8 у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_5 житловим будинком з господарськими будівлями зобов'язавши ОСОБА_8 повернути для ОСОБА_5 оригінал свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, домову книгу на будинок АДРЕСА_1 документи на сплату комунальних послуг, стягнення у зв'язку з цим з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 5000 грн. моральної шкоди та 4500 грн. витрат на правничу допомогу, погодитись не можна.

За ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми містяться в ст.317 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_5 належить право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 Полонського району Хмельницької області, то йому ж належать і документи на вказане майно, в тому числі оригінал свідоцтва про право на спадщину, домова книга, документи по сплаті комунальних послуг.

Згідно ст.319 ЦК України права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю здійснюються власником на власний розсуд.

Звертаючись до суду з первісним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 просив усунути перешкоди в користуванні господарськими будівлями та спорудами, зобов'язати ОСОБА_8 повернути йому оригінал свідоцтва про право на спадщину, домову книгу, документи по сплаті комунальних послуг, якими ОСОБА_8 заволодів правомірно - оформляючи за дорученням ОСОБА_5 його спадкові права.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_8 зазначав, що будь-яких перешкод ОСОБА_5 у користуванні його майном не чинить, оскільки після 16.08.2018 року позивач разом зі своїм сином змінили замки у спірному домоволодінні, виставивши його особисті речі. Крім того, оригінал свідоцтва про право на спадщину, домова книга, документи по сплаті комунальних послуг знаходяться у нього правомірно, оскільки він на підставі довіреності ОСОБА_5 оформляв його спадкові права у нотаріальній конторі. З приводу повернення зазначених документів позивач до нього не звертався, та і він не заперечував їх повернути позивачу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин щодо спричинення перешкод у користуванні спірним майном та відмови відповідача повернути зазначені документи, позивачем ОСОБА_5, належних та допустимих доказів не надано, та матеріали справи їх не містять. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Оскільки вимоги ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірним майном та відмови відповідача повернути документи, то у їх задоволенні теж слід відмовити.

Стосовно зустрічного позову, згідно абз.1 ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Оскільки ОСОБА_8 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його дружини ОСОБА_9, на час відкриття спадщини був особою з інвалідністю ІІ групи, йому дійсно належало визначене ст.1241 ЦК України право на обов'язкову частку у спадщині. Це право передбачало можливість одержати внаслідок спадкування у власність з вартості усього спадкового майна, включаючи заповідане, не менше, аніж половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. ОСОБА_8 вправі був відмовитися від обов'язкової частки або ж сторони по справі могли б розподілити спадкове майно за домовленістю між собою, однак надані суду матеріали спадкової справи не містять ані заяви ОСОБА_8 про відмову від обов'язкової частки у спадщині, ані договору про розподіл спадкового майна.

Разом з тим, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що перебіг позовної давності щодо вимог за зустрічним позовом почався для ОСОБА_8 з дня видачі оспорюваного ним свідоцтва про право власності, адже він сам вчиняв усі необхідні дії для його отримання в інтересах ОСОБА_5 і підтвердив, що вже на той час знав про власне право на обов'язкову частку. Таким чином, трирічний строк позовної давності для звернення ОСОБА_8 з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року закінчився 25.06.2017 року. Зустрічний позов із зазначеними вимогами подано до суду лише 16.10.2018 року, а наведені ОСОБА_8 причини пропуску строку позовної давності свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли.

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Закон не передбачає, що така заява має бути здійснена лише письмово. Представник ОСОБА_5 усно в судовому засіданні заявив про застосування строків позовної давності у даній справі, що є достатнім в розумінні ч.3 ст.267 ЦК України.

Частиною 4. ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Зважаючи на вищезазначене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та зустрічного позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача відповідно за первісним позовом та на позивача - за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями і спорудами, витребування документів на житловий будинок, господарські споруди та стягнення моральної шкоди та зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк