Дата документу 19.03.2019 Справа № 336/4529/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4529/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/71/19 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.,

суддів Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Кулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 (представник - ОСОБА_5) до ОСОБА_3 (представник- ОСОБА_6) про захист честі, гідності і ділової репутації, визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 27.07.2017 р. депутатом Запорізької обласної Ради ОСОБА_3 на пленарному засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яке транслювалось на офіційному веб-порталі (www.rada.zp.ua), у присутності депутатів Запорізької обласної Ради, представників засобів масової інформації та громадськості була поширена недостовірна інформація стосовно позивача, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, а саме було сказано наступне: «…Що ми бачимо, пан ОСОБА_4 та пан ОСОБА_7, це помічники народного депутата ОСОБА_8 старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм ОСОБА_8 платить заробітну плату…».

Даний вислів є утвердженням фактичних даних, що є недостовірною інформацією, та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, у зв'язку з чим підлягає спростуванню.

Поширена відповідачем інформація вказує на те, що на професійну діяльність позивача нібито впливають зовні, тобто за свою діяльність на посаді керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради він нібито отримує грошові кошти від ОСОБА_8. Поширена відповідачем інформація є негативною і має ознаки наклепу, принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, а тому порушує його конституційне право на повагу до честі та ділової репутації.

Відповідач фактично звинуватив його у вчиненні корупційного діяння, що створює негативне враження і відношення до нього як до непрофесіонала, створює негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, керівництва, підлеглих, а також дискредитується набута ним позитивна суспільна оцінка ділових і професійних якостей при виконанні трудових, службових, громадських та інших обов'язків.

ОСОБА_3 є публічною особою, депутатом Запорізької обласної ради, керівником депутатської фракції політичної партії «Українське об'єднання патріотів - УКРОП», тому поширена ним на пленарному засіданні сесії ради, яке транслювалось на офіційному веб-порталі, негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох депутатів обласної ради, співробітників виконавчого апарату обласної ради, громадськості, і тим самим суттєво принижує його честь та ділову репутацію серед широкого кола осіб, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації його, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, інформацію поширену ОСОБА_3, депутатом Запорізької обласної Ради, на засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась 27.07.2017 р. про те, що «…Що ми бачимо, пан ОСОБА_4 та пан ОСОБА_7, це помічники народного депутата ОСОБА_8 старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм ОСОБА_8 платить заробітну плату...»; зобов'язати ОСОБА_3, депутата Запорізької обласної Ради, спростувати відомості, поширені ним на пленарному засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась 27.07.2017 р. шляхом прилюдного зазначення про те, що інформація, поширена ОСОБА_3 про отримання ОСОБА_4, керуючим справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, заробітної плати «від ОСОБА_8», є недостовірною; стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, інформацію поширену ОСОБА_3, депутатом Запорізької обласної Ради, на засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась 27.07.2017 р. про те, що «….їм (ОСОБА_4) ОСОБА_8 платить заробітну плату….».

Зобов'язано ОСОБА_3, депутата Запорізької обласної Ради, спростувати відомості, поширені ним на пленарному засіданні тринадцятої позачергової сесії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яка відбулась 27.07.2017 р. шляхом прилюдного зазначення на відповідній сесії Запорізької обласної Ради про те, що інформація, поширена ОСОБА_3 про отримання ОСОБА_4, керуючим справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, заробітної плати «від ОСОБА_8», є недостовірною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 5240 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2017 р. депутатом Запорізької обласної Ради ОСОБА_3 на пленарному засіданні тринадцятої позачергової серії Запорізької обласної Ради сьомого скликання, яке транслювалось на офіційному веб-порталі (www.rada.zp.ua), у присутності депутатів Запорізької обласної Ради, була поширена інформація стосовно позивача, керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної Ради, а саме було сказано наступне: «…Що ми бачимо, пан ОСОБА_4 та пан ОСОБА_7, це помічники народного депутата ОСОБА_8 старшого. Ви думаєте, вони працюють на громаду, чи вони заробітну плату отримують лише тут, чи вони на 2 тисячі працюють? Ні, їм ОСОБА_8 платить заробітну плату…».

Викладене підтверджено наданим письмовим доказом, а саме витягом зі стенографічного звіту засідання від 27.07.2017 р. (а.с.12-14).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав оцінку доводам сторін та проаналізував обставини справи, на які вони посилаються.

Так, як зазначив суд першої інстанції, негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р.№1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Судова колегія, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, враховує, що ствердження про отримання додаткової заробітної плати з інших джерел особою, яка займає певну посаду, зокрема в даному випадку позивач обіймає посаду керуючого справами виконавчого апарату Запорізької обласної ради, та контекст у якому це було висловлено. вочевидь є негативною інформацією, яка вливає на дотримання прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації особи.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що висловлене відповідачем є лише допустимою критикою публічної особи, не є переконливим, позаяк критика має бути висловлена в оціночних судженнях, а ствердження про отримання заробітної плати є ствердженням про факт.

Критика політичної партії, яка на думку відповідача була висловлена ним в своєму виступі, не звільняє особу, яка таку критику висловлює, від обов'язку утримуватися під час критики від поширення недостовірних відомостей.

За ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за законом України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп, не можуть бути підставою для відмови у позові.

Згідно ст.8 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" - депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади при здійсненні депутатських повноважень, повинен дотримуватися правил депутатської етики; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань і не використовувати у публічних виступах недостовірних або неперевірених відомостей.

Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначення відповідачем про отримання позивачем заробітної плати від народного депутата ОСОБА_8 є фактом який можна перевірити, підтвердити або спростувати, а відтак не може відноситися до категорії оціночних суджень.

Тож суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач під час публічного виступу вжив на адресу позивача висловлювання, які виходять за межі оціночних суджень.

Відповідальність за отримання неправомірної вигоди яка становить грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав, передбачена Законом «Про запобігання корупції», а тому суд першої інстанції правильно виходив з того. що ствердження про отримання неправомірної вигоди порушує права на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача.

Відповідачем не доведено достовірності, тобто відповідності дійсності, поширених ним тверджень, які повністю були спростовані позивачем.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржене.

Посилання відповідача не необґрунтованість стягнення з нього витрат на правову допомогу не узгоджується з положеннями закону у цій частині та фактичними обставинами справи.

Так, за ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За положеннями ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на правничу допомогу в сумі 4600 грн. підтверджені відповідним розрахунком на не викликають сумніву у достовірності.

Згідно до ч. З ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. такий опис був доданий до розрахунку

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тому посилання відповідача на те, що позивач подав клопотання про стягнення судових витрат запізно, тобто в останнє судове засідання, не є підставою для відмови у стягненні судових витрат, тим більш позивач ще у позові просив про віднесення судових витрат на рахунок відповідача.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2019 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков