Ухвала

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 639/9780/15-ц

провадження № 61-17957ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про виділення в натурі частки нерухомого майна із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння, що розташоване по

АДРЕСА_1 .

Виділено в натурі ОСОБА_1 відповідно до 78/100 частин та визнано право власності на: житловий будинок літ. «Б-2», що складається з приміщень: коридор № 3-1, площею 3,3 кв. м, коридор № 3-2, площею 23,9 кв. м, житлова кімната № 3-3, площею 15,9 кв. м, житлова кімната № 3-4, площею 30 кв. м, ванна № 3-5, площею 6,3 кв. м, вбиральня № 3-6, площею 2,0 кв. м, котельня № 3-7, площею 9,7 кв. м, коридор № 3-8, площею 21,3 кв. м, кухня № 3-9, площею 15,6 кв. м, по 1-му поверху площею 128,0 кв. м, житловою площею 45,9 кв. м, коридор № 3-10, площею 25,8 кв. м, житлова кімната № 3-11, площею 35,4 кв. м, житлова кімната № 3-12, площею 20,1 кв. м, санвузол № 3-13, площею 4,6 кв. м, комора № 3-14, площею 12,0 кв. м, житлова кімната № 3-15, площею 17,6 кв. м, житлова кімната № 3-16, площею 20,5 кв. м, тамбур № 1, площею

2,8 кв. м, по 2-му поверху 138,8 кв. м, житловою площею 93,6 кв. м, усього по літ. «Б-2» загальною площею 266,8 кв. м, житловою площею 139,5 кв. м та господарських будівель і споруд: літ. «Щ» басейн, № 8 зливна яма, № 1 огорожа, № 2 ворота, які розташовані на земельній ділянці, площею 910 кв. м, виділити в окреме домоволодіння, що розташоване АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою, яка розташована

по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до фактичного користування у рівних частинах від загальною площі земельної ділянки по

910 кв. м.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_3 відповідно до 22/100 частин та визнано право власності на: житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень: тамбуру № ІІ, площею 2,0 кв. м, комора № ІІІ, площею 0,9 кв. м, коридор № 1-1, площею 10,9 кв. м, кухні № 1-2, площею 12,7 кв. м, житлової кімнати № 1-3, площею 7,5 кв. м, санвузол № 1-4, площею 5,7 кв. м, житлова кімната № 1-5, площею 13,7 кв. м, житлова кімната № 1-7, площею 8,6 кв. м, житлова кімната № 1-8; площею 8,8 кв. м, коридор № 1, площею 4,7 кв. м, коридор № 2-1, площею

7,7 кв. м, кухня № 2-2, площею 8,1 кв. м, кухня № 2-2, площею 8,1 кв. м, ванна

№ 2-3, площею, 3,1 кв. м, житлової кімнати № 2-5, площею 5 кв. м, вбиральня

№ 2-7, площею 1,8 кв. м, коридор № 2-8, площею 3,5 кв. м, житлова кімната

№ 2-9, площею 9,9 кв. м, загальною площею 123,1 кв. м, житловою площею

62,0 кв. м, та господарських будівель і споруд, а саме: літ. «О» тамбур, літ. «Г» та «Л», погріб, літ. «Р» та «С» гараж, літ. «К», літня кухня, літ. «к» вхід в літню кухню, літ. «Ш» та «Ч» сараї, літ. «Т» більярдна, літ. «П» душ-вбиральня, літ. «Н» вбиральня, літ. «У» навіс, № 4 дворовий водопровід, № 5-6 огорожа, № 7 зливна яма, І вимощення, які розташовані на земельній ділянці, площею 910 кв. м, залишити за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року, скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про закриття апеляційного провадження задоволено.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про виділення в натурі частки нерухомого майна із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, закрито.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій вона просила змінити постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині стягнення витрат на правову допомогу, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 19 500,00 грн, в іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня

2019 року залишити без змін, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував положення пункту 1 частини третьої статті 133, 137 ЦПК, внаслідок чого неправильно визначив розмір витрат на правову допомогу.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі

№ 23-рп/2009 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, та четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності щодо їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Адвокат Булавінова Ю. В. надала до апеляційного суду розрахунок понесених позивачем судових витрат на суму 19 500,00 грн. Вказану суму коштів сплачено ОСОБА_1 , що підтверджується копією прибуткового касового ордеру №1 від 11 липня 2019 року.

Зменшуючи суму коштів на відшкодування витрат на правову допомогу з 19 500,00 грн до 2 000,00 грн, суд апеляційної інстанції виходив з принципу співмірності заявлених вимог та участі адвоката у розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а фактично зводяться до переоцінки доказів, наданих заявником на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, постанова Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І.Ю. Гулейков О. В. Ступак