Дата документу 16.10.2019 Справа № 310/9675/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/9675/18 Головуючий у 1 інстанції Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/3124/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ДП «Бердянський морський торговельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що 03 березня 2003 року вона була прийнята на посаду оператором множувальної техніки у ДП «Бердянський морський торговельний порт», а 12.07.2004р. переведена на посаду інженера 2 категорії відділу механізації.

03 липня 2018 року відповідач видав наказ № 306 «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту», з яким вона була ознайомлена 24 липня 2018 року, відповідно до якого було виключено зі штатного розпису управління порту, серед іншого, і її посаду.

18 жовтня 2018 року, згідно наказу №568 від 18.10.2018р., вона була звільнена з посади інженера 2 категорії відділу механізації ДП «Бердянський морський торговельний порт» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає вказаний наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке звільнення могло бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, а подання відповідача на її звільнення було розглянуто профкомом ППО Бердянського морського торговельного порту, членом якого вона є, 17 жовтня 2018 року, та було постановлено: не давати згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням роботодавцем умов п. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме, ненадання вакансій, що з`явилися у період з 25 липня по 30 серпня 2018 року включно.

Проте, у порушення норм закону та її законних прав, відповідач її звільнив. Також 24 липня 2018 року їй був запропонований перелік вакантних посад станом на 24.07.2018р., 25.07.2018р. вона звернулася до в.о. директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» із заявою про переведення її на посаду заступника директора з безпеки, оскільки у неї вища освіта, великий досвід роботи, зокрема, на даному підприємстві, великий життєвий досвід, але у цей же день їй була надана необґрунтована відмова у переведенні на вказану посаду.

Після отримання відмови, того ж дня вона знову звернулася до в.о.директора з заявою про переведення її на посаду радника групи радників, однак і на цю заяву їй була надана необґрунтована відмова.

Таким чином, роботодавець відмовив їй у переведенні на ті посади, які сам же і запропонував серед списку вакантних посад.

Крім того, відповідач приховав вакансії, які були в наявності у серпні 2018 року - секретар та референт, на які вона була згодна, але їх вони їй не надали. Крім вищевказаного, вважає, що не є доведеним наявність у відповідача змін в організації виробництва і праці.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 568 від 18.10.2018р. т.в.о.директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» «Про звільнення інженера 2 категорії відділу механізації Гамової О.О. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України»; поновити її на роботі на посаді інженера 2 категорії відділу механізації та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.10.2018р. по 10.06.2019р. у сумі 63057,81 грн, допустити негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не було надано доказів того, що їй надсилалися існуючі на підприємстві вакансії та листи, копії яких були надані суду разом із відзивом на позовну заяву. Неотримання листів, з невідомим працівнику змістом, не може вважатися відмовою такого працівника від переведення на іншу роботу. Підстава ненадання згоди на ї звільнення Профкомом є ненадання ДП «Бердянський морський торговельний порт» вакансій, що з`явилися у період з 25 липня 2018 року по 30 серпня 2018 року включно, а не за період з 31 серпня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, у який відповідач, нібито, надсилав їй список вакансій. Суд першої інстанції не завернув уваги на те, що згідно п.6.3 Статуту ДП «Бердянський морський торговельний порт», начальник порту здійснює наймання та звільнення працівників порту, в той час, як її звільнив в.о. директора порту, а також повинен бути укладений з ним контракт.

ДП «Бердянський морський торговельний порт» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні звільнення позивача підприємством було повністю дотримано нормативно визначену процедуру та не було допущено порушень законодавства.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 03.03.2003 року до 18.10.2018 року перебувала у трудових відносинах із ДП «Бердянський морський торговельний порт».

Положеннями п. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників.

ОСОБА_1 на підприємстві працювала на різних посадах.

З 01 жовтня 2013 року була переведена на посаду інженера 2 категорії відділу механізації Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт».

Відповідно до наказу в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 18 жовтня 2018 року № 568 було звільнено 18 жовтня 2018р. ОСОБА_1 з посади інженера 2 категорії відділу механізації, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників).

Підставою звільнення зазначені наказ №306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту»; наказ №557 від 16.10.2018р. «Про зміни до наказу №306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту»»; наказ № 368 від 18.07.2018р. «Про попередження працівника відділу механізації ОСОБА_1 про вивільнення, що передбачається у зв`язку з оптимізацією чисельності працівників управління порту»; подання вих.№10/6/488 від 17.09.2018р. адміністрації порту на адресу профкому ППО БМТП; витяг з протоколу № 33 від 17.10.18р. засідання профкому ППО БМТП; п. 1 ст. 40, ст. 43, ст. 44, ст. 49-2 КЗпП України.

За приписами ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення із підстав зазначених в ч.1 ст. 40 цього Кодексу допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що порядок вивільнення працівників при скороченні чисельності працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівників на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, відповідно до яких при скороченні численності штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці; одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації переважне право залишення на роботі надається; працівникам з більшим стажем роботи на даному підприємстві.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суд мав з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, суд не вправі при вирішенні трудового спору про поновлення на роботі працівника за підставами, передбаченими п. 1 ст. 40 КЗпП України обговорювати доцільність зміни внутрішньої реорганізації юридичної особи (організаційної структури та скорочення штатної чисельності працівників).

Крім того, встановлено, що відповідно до наказу в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 03.07.2018р. № 306 з метою недопущення збитковості роботи державного підприємства, що може призвести до його банкрутства та припинення діяльності, наказом по порту № 216 від 16.05.18р. була створена комісія підприємства відносно прийняття рішень щодо подолання фінансових труднощів та зменшення усіх статей витрат, на засіданнях якої розглядались питання оптимізації штату працівників Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт».

З матеріалів справи вбачається, що за результатами роботи цієї комісії підприємством було видано накази, згідно яких у різних структурних підрозділах проводилося скорочення.

24 липня 2018 року ОСОБА_1 було персонально попереджено, що відповідно до наказу № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту», з 08 жовтня 2018 року зі штатного управління підприємства виключається 1,0 одиниця інженера 2 категорії відділу механізації (р.м.4512), на якій вона працює.

Згідно наказу в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 10.10.2018р. № 545 у зв`язку з хворобою інженера 2к. відділу механізації ОСОБА_1 доповнено наказ по порту № 306 від 03.07.18р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту» підпунктом 1.1.1.: «Питання вивільнення по р.м.4512 - 1 одиниці інженера 2к. вирішити після виходу з лікарняного ОСОБА_1 ».

Наказом в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 16.10.2018р. № 557 у зв`язку з хворобою інженера 2к. відділу механізації ОСОБА_1 внести зміни до наказу № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту» - змінити дату виключення зі штатного розпису управління підприємства - 1 одиниці інженера 2 кат. відділу механізації (р.м.4512) з 08.10.18р. на 18.10.18р.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача не було ознайомлено з вакантними посадами на підприємстві є безпідставними та спростовуються матеріалами спарви, з яких вбачається, що 24.07.2018р. ОСОБА_1 при ознайомленні з наказом про її скорочення була ознайомлена і з наявними вакантними одиницями на підприємстві.

Крім того, відповідач продовжував вживати заходи для ознайомлення позивача з наявними вакансіями 16 жовтня 2018р., 17 жовтня 2018р., 18 жовтня 2018р.. Також у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , перелік існуючих вакансій направлявся позивачу письмово листами за адресою її проживання: № 10/6-33-334 від 31.08.2018р., №10/6-39-387 від 24.09.2018р., № 10/6-42-403 від 01.10.2018р., № 10/6-44-416 від 03.09.2018р.

Щодо доводів позивача про необґрунтовану відмову ДП «БМТП» в її переведенні на посади заступника директора з безпеки або радника групи радників суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 25.07.2018р. ОСОБА_1 звернулась до в.о.директора ДП «БМТП» з письмовими заявами про її переведення: на посаду заступника директора з безпеки та на посаду радника групи радників, посилаючись на вищу інженерно-технічну освіту, достатній стаж роботи та досвід.

З матеріалів справи вбачається, що листами № 10/6-29 від 25.07.2018р. та № 10/6-30 від 25.07.2018р. за підписом в.о.директора ДП «БМТП» підприємство повідомило ОСОБА_1 про неможливість призначення її на вказані посади, оскільки функціональні обов`язки посадової інструкції, враховуючи дані документів про її освіту та попередній стаж роботи, не дозволяють призначити її на ці посади.

Положеннями п.6.1 «Кваліфікаційні вимоги» Посадової інструкції, визначено, що заступник директора з безпеки повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); післядипломну освіту в галузі управління; стаж роботи на керівних посадах відповідного профілю не менше 5 років.

Пунктом першим Розділу VІ «Кваліфікаційні вимоги» Посадової інструкції радника, радник повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); стаж роботи на керівних посадах в системі управління морського транспорту не менше трьох років.

З особової справи та трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що з урахуванням освіти та кваліфікації ОСОБА_1 (Бердянський машинобудівний технікум МТ та СГМ СРСР - спеціальність «Обробка металів різанням»; Ростовський на Дону Ордена Трудового Червоного Прапору інститут сільськогосподарського машинобудування - спеціальність «Технологія машинобудування, металоріжучі станки та інструменти» та відсутність у ОСОБА_1 стажу роботи на керівних посадах відповідного профілю в системі управління морського транспорту, з огляду на зазначене суд вірно встановив, що ОСОБА_1 не може бути переведена на посаду радника чи заступника директора з безпеки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що підприємство обґрунтовано та правомірно відмовило ОСОБА_1 у переведенні на посади радника чи заступника директора з безпеки через відсутність у ОСОБА_1 необхідної освіти та відповідної кваліфікації, досвіду роботи на керівних посадах відповідного профілю.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо дотримання вимог закону в частині звільнення ОСОБА_1 без згоди профспілкового органу, оскільки положеннями статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що 17 вересня 2018р., попередньо перед звільненням позивача з роботи, відповідач звернувся до голови профспілкового комітету Бердянського морського торговельного порту з поданням про надання згоди на звільнення, зокрема, ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, посилаючись на заплановане з 08.10.2018 року виключення зі штатного розпису управління порту, зокрема, 1,0 одиницю інженера 2 категорії відділу механізації, згідно з наказом в.о. директора № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту».

Відповідно до витягу з протоколу № 33 від 17.10.2018р. засідання профкому Первинної профспілкової організації Бердянського морського торговельного порту постановили (п.1): не давати згоди на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України інженера відділу механізації ОСОБА_1 , підстава: порушення умов п. 3 ст. 49-2 КЗпП України, згідно яких роботодавець зобов`язаний, до моменту звільнення, запропонувати робітнику вакансії, що з`явились на протязі двох місяців з дня попередження до дня звільнення, а саме, ненадання вакансій, що з`явилися у період з 25.07 по 30.08 включно, згідно звернення ОСОБА_1 від 17.10.2018р. № 177.22.

За приписами ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ЦПК України є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеній в постанові 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не можна визнати обґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24.07.2018р. при ознайомленні з наказом про її скорочення була ознайомлена і з наявними вакантними одиницями на підприємстві, після того, у зв`язку з її тимчасовою непрацездатністю, перелік існуючих вакансій направлявся їй письмово листами за адресою її проживання: № 10/6-33-334 від 31.08.2018р., № 10/6-39-387 від 24.09.2018р., №10/6-42-403 від 01.10.2018р., № 10/6-44-416 від 03.09.2018р.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з наявними вакансіями 16.10.2018р., 17.10.2018р., 18.10.2018р.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відбулося за наявності відповідних підстав та з дотриманням процедури звільнення, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: