КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/618/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Остапчук Т.В.

Унікальний №757/39124/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариств «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укосоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 34 672,11 доларів США, а саме: за кредитом - 20 300,53 доларів США, за відсотками - 14 371,58 доларів США; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 37 672,11 доларів США, а саме: за кредитом - 20 300,53 доларів США, за відсотками - 14 371,58 доларів США; стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 13 535,49 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 22 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №028/25-246 на купівлю автотранспортного засобу, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, в сумі 30 784,00 доларів США.

За для забезпечення належного виконання позичальником умов укладеного договору 22 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №028/16-170.

Окрім того, за для забезпечення належного виконання позичальником умов укладеного договору 22 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №028/16-172.

В результаті неналежного виконання відповідачами своїх обов?язків по поверненню коштів та сплати відсотків, виникла заборгованість, яка станом на 14 березня 2017 року складається з: заборгованості по кредиту - 20 300,53 доларів США та заборгованості по відсоткам - 14 371,58 доларів США, яку ПАТ «Укрсоцбанк» просив стягнути з відповідачів.

10 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Просив визнати договір поруки №028/16-170 від 22 червня 2017 року укладений між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», припиненим.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що умовами укладеного між сторонами договору поруки, а саме п.3.3.2, визначено, що кредитор зобов?язаний до моменту виконання зобов?язання забезпеченого порукою, не змінювати умови договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Проте 10 грудня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була підписана Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №028/25-2464 від 22 червня 2007 року, якою збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами.

Наполягав, що кредитором не було погоджено з ним внесені до кредитного договору зміни, обсяг відповідальності поручителя був збільшений, чим порушено умови укладеного між сторонами договору поруки та положення ч.1 ст.559 ЦК України.

Посилаючись на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України в справі №6-134цс12 від 21 листопада 2012 року, вважав за можливе здійснити захист свого права, як поручителя, на припинення зобов?язання за договором поруки в судовому порядку шляхом визнання поруки припиненою.

Вважав, що визначення, яке міститься в договорі поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, не свідчить про встановлення строку припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України.

В даному випадку підлягають застосуванню положення ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки в разі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов?язання боржника по поверненню кредитних коштів, а тому позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно наданої банком довідки 12 жовтня 2011 року боржником було здійснено останній платіж з погашення основної заборгованості, а 29 вересня 2012 року - зі сплати відсотків. Пунктом 6 Додаткової угоди №_ від 02 квітня 2010 року до кредитного договору №028/25-246 від 22 червня 2007 року встановлено, що в разі порушення боржником строків сплати процентів та/або кредиту, в повному або частковому обсязі, більш ніж на 30 днів, кредитор має право достроково вимагати погашення кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, в повному обсязі.

У зв?язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе обов?язків строк виконання основного зобов?язання змінився та банк мав право пред?явити вимогу до поручителя до 29 квітня 2013 року. Тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою.

10 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Просила визнати договір поруки №028/16-172 від 22 червня 2017 року укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», припиненим.

В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що умовами укладеного між сторонами договору поруки, а саме п.3.3.2, визначено, що кредитор зобов?язаний до моменту виконання зобов?язання забезпеченого порукою, не змінювати умови договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Проте 10 грудня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була підписана Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №028/25-2464 від 22 червня 2007 року, якою збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами.

Наполягала, що кредитором не було погоджено з ним внесені до кредитного договору зміни, обсяг відповідальності поручителя був збільшений, чим порушено умови укладеного між сторонами договору поруки та положення ч.1 ст.559 ЦК України.

Посилаючись на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України в справі №6-134цс12 від 21 листопада 2012 року, вважала за можливе здійснити захист свого права, як поручителя, на припинення зобов?язання за договором поруки в судовому порядку шляхом визнання поруки припиненою.

Вважала, що визначення, яке міститься в договорі поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, не свідчить про встановлення строку припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України.

В даному випадку підлягають застосуванню положення ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки в разі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов?язання боржника по поверненню кредитних коштів, а тому позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно наданої банком довідки 12 жовтня 2011 року боржником було здійснено останній платіж з погашення основної заборгованості, а 29 вересня 2012 року - зі сплати відсотків. Пунктом 6 Додаткової угоди №_ від 02 квітня 2010 року до кредитного договору №028/25-246 від 22 червня 2007 року встановлено, що в разі порушення боржником строків сплати процентів та/або кредиту, в повному або частковому обсязі, більш ніж на 30 днів, кредитор має право достроково вимагати погашення кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, в повному обсязі.

У зв?язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе обов?язків строк виконання основного зобов?язання змінився та банк мав право пред?явити вимогу до поручителя до 29 квітня 2013 року. Тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено. Зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк», 09 серпня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неприйняття до уваги доказів та ненадання їм належної правової оцінки, грубе порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким первинний позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що висновки суду першої інстанції щодо пропуску банком трьохрічного строку позовної давності суперечать положенням чинного законодавства та укладеним між сторонами договорам.

02 квітня 2010 року сторонами було укладено Додаткову угоду, якою було збільшено розмір процентної ставки та встановлено кінцевий термін повернення кредиту до 21 червня 2016 року. Саме від цієї дати в силу положень ст..261 ЦК України, слід відраховувати трьохрічних строк позовної давності.

Посилання суду першої інстанції на п.6 Додаткової угоди від 02 квітня 2010 року до кредитного договору, як на підтвердження пропуску строку позовної давності, є неправильним, оскільки надана кредитору можливість по достроковому стягненню суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, є лише його правом, а не безпосереднім обов?язком.

Апелянт наполягав, що звернувся до суду з позовом в межах строків позовної давності, по кожному простроченому платежу.

Кредитором були направлені вимоги боржнику та поручителям щодо погашення наявної заборгованості в липні 2017 року.

Апелянт вважав, що в разі неналежного виконання боржником зобов?язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред?явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких за умовами договору визначено шляхом сплати періодичних платежів, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення по кожному черговому платежу.

Порука припиняється в частині певних щомісячних зобов?язань щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку.

Твердив, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено наданий ним, як доказ, розрахунок заборгованості, не перевірено, не оцінено його у сукупності та взаємозв?язку з іншими наявними доказами, не зазначено правових аргументів на його спростування та не наведено у рішенні свого розрахунку.

Фактично суд першої інстанції ухилився від вирішення спору по суті.

В судове засідання сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №028/25-246 на купівлю автотранспортного засобу.

Згідно з п. 1.1.-1.1.1,1.1.2 договору кредиту Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 784,00 доларів США, зі сплатою 11,5% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: починаючи з 01 липня 2007 року до 10-числа кожного місяця в сумі 367,00 доларів США; з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21 червня 2014 року в сумі 323,00 доларів США. (Том 1 а.с.7-9)

Саме на таких умовах ОСОБА_2 зобов'язувався за договором поруки №028/16-170 від 22 червня 2007 року солідарно відповідати перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 кредитного договору. (Том 1 а.с.11-12)

Аналогічно і ОСОБА_3 зобов'язувалась за договором поруки №028/16-172 від 22 червня 2007 року саме на таких умовах солідарно відповідати перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 кредитного договору. (Том 1 а.с.13-14)

10 грудня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №028/25-2464 від 22 червня 2007 року, відповідно до умов якої сторонами було погоджено збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 11,5 % річних до 13,50 % річних, яка починає діяти з 10 грудня 2008 року. (Том 1 а.с.78)

02 квітня 2010 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №__ до договору кредиту №028/25-246 від 22 червня 2007 року, відповідно до умов якої сторонами було погоджено збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами до 13,50 % річних, встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 21 червня 2016 року (включно) та узгоджено новий графік погашення заборгованості. (Том 1 а.с.64-65)

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи в повному обсязі зустрічні позови суд першої інстанції виходив з того, що положеннями додаткової угоди від 02 квітня 2010 року кредитору надано право вимоги щодо дострокового погашення кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій, в разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту.

Враховуючи дату здійснення позичальником останнього платежу строк користування кредитом сплив 29 жовтня 2012 року. Право на звернення з відповідним позовом до суду позивач мав починаючи з 29 жовтня 2012 року й протягом трьох років від цієї дати, проте позов подано лише 10 липня 2017 року, з пропуском строку позовної давності.

Доказів, які б підтверджували причини пропуску процесуальних строків для звернення до суду з позовом позивач не надав та з клопотанням про поновлення пропущених строків до суду не звертався.

Враховуючи, що днем настання виконання основного зобов'язання є 29 жовтня 2012 року, шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителів тривав до 29 квітня 2013 року. Вимоги до поручителів заявлені банком з пропуском шестимісячного строку, визначеного положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, а тому порука є припиненою.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_1 останній платіж на сплату кредиту вніс 12 жовтня 2011 року, а на сплату відсотків - 28 вересня 2012 року. При розгляді справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 в своїх письмових запереченнях на позов (Том 1 а.с. 58-63) не оспорював наданий позивачем розрахунок заборгованості та просив лише про застосування наслідків спливу строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6. Додаткової угоди №__ до договору кредиту №028/25-246 від 22 червня 2007 року від 02 квітня 2010 року, сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до пункту 2.2. Додаткової угоди №__ до договору кредиту №028/25-246 від 22 червня 2007 року від 02 квітня 2010 року кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 21 червня 2016 року (включно).

З вимогою до позичальника та поручителів про погашення існуючої заборгованості за кредитним договором банк звернувся 20 червня 2017 року (Том 1 а.с.22), а з позовом до суду 05 липня 2017 року (Том 1 а.с.57).

Тому колегія суддів вважає, що позивач строку позовної давності пред'явлення вимог до основного боржника - ОСОБА_1 не пропустив, а висновки суду першої інстанції в цій частині зроблені без належного встановлення всіх обставин справи.

Стосовно договорів поруки слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

10 грудня 2008 року та 02 квітня 2010 року сторонами кредитного договору збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 11,5 % річних до 13,50 % річних встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 21 червня 2016 року (включно) та узгоджено новий графік погашення заборгованості. (Том 1 а.с. 64-65, 78)

Разом з тим, підпунктів 3.3.2. пункту 3.3. обох договорів поруки визначено, що кредитор зобов'язаний до моменту виконання зобов'язання забезпеченого порукою, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Про згоду на будь-яке збільшення основного зобов'язання у порівнянні із первинними умовами у майбутньому без необхідності укладення додаткових угод до договору забезпечення кредитного зобов'язання та/або отримання письмового погодження, у договорі поруки не зазначається.

Додаткові угоди до кредитного договору змінюють забезпечене поруками зобов'язання шляхом підвищення розміру процентів за кредитом, строку виконання основного зобов'язання та розмір щомісячних платежів, що збільшує обсяг відповідальності та потребує згоди поручителів на таке збільшення.

Суд першої інстанції дослідив умови та обсяг відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо виконання забезпеченого їх порукою зобов'язання та з урахуванням повного й всебічного з'ясування обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки.

Посилання суду першої інстанції на ч.4 ст.559 ЦК України замість ч.1 ст.559 ЦК України, на правильність судового рішення в цій частині не впливає.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (МФО 300023, , юридична адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29) заборгованість за кредитним договором за період з 11 липня 2014 року по 21 червня 2016 року включно, а саме: за тілом кредиту 7 547 (сім тисяч п'ятсот сорок сім) доларів США 53 центи; за відсотками 1 042 (одна тисяча сорок два) долари США 39 центів, а всього 8 589 (вісім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) доларів США 92 центи.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (МФО 300023, , юридична адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29) судовий збір в розмірі 3 465 (три тисячі чотириста шістдесят п'ять) гривень 33 копійки.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль