Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа №133/2496/16

провадження № 61-27473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Козятинської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Козятинського міського суду Вінницької області від 21 липня 2017 року в складі судді Слободяного О. Є. та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Козятинської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон.

В обґрунтування позовних вимог указував, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народився син ОСОБА_7.

З 2010 року вони з відповідачем та сином виїхали до Португалії в м. Лісабон.

У липні 2016 року відповідач повернулась з сином до України.

Посилаючись на те, що відповідач не надає дозвіл на виїзд сина за кордон, позивач просив надати дозвіл на виїзд ОСОБА_7 на тимчасовий виїзд за кордон до Португалії та/або країн Шенгенської угоди з 01 червня 2017 року до 31 серпня 2017 року без згоди та супроводу матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач тривалий час проживає та працює за кордоном, між сторонами склались неприязні стосунки, позивач не надає гарантії повернення дитини до місця його постійного проживання. Враховуючи наведене та висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про недоцільність без згоди та супроводу матері надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надав гарантій повернення сина на постійне місце проживання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції ЗаконуУкраїни від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправомірно залучили до участі у справі як третю особу Службу у справах дітей Козятинської міської ради та не врахували, що висновок комісії виконкому міської ради носить рекомендаційний характер. Суди неправильно застосували норми матеріального права, які застосовуються у спорах про реалізацію права дитини на контакт з батьками, які проживають в різних країнах. Крім того, суди не врахували, що батько дитини не є громадянином іншої країни і не може змінювати місце проживання дитини. Суди не зазначили, які гарантії повернення дитини може надати позивач.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року, місце проживання ОСОБА_7 визначено з матір'ю - ОСОБА_6, яка зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою ради громади Карніде від 02 серпня 2016 року ОСОБА_4 на протязі останніх 5 років постійно проживає та працює садівником в громаді Карніде, округу та району міста Лісабон, Португалія.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконкому Козятинської міської ради Вінницької області від 15 травня 2015 року № 13, тимчасовий виїзд ОСОБА_7 до Португалії або країн Шенгенської угоди без згоди та супроводу матері є недоцільним.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини третьої 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції, чинній на час розгляду справи), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України у супроводі одного з батьків повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок його участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із визначенням його початку й закінчення.

Ураховуючи те, що відповідач не зазначив конкретний час виїзду дитини за кордон та в якій саме країні буде перебувати дитина без згоди та супроводу матері, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_7 без згоди та супроводу матері.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неправомірно залучили до участі у справі як третю особу Службу у справах дітей Козятинської міської ради Вінницької області є безпідставними, оскільки участь органу опіки та піклування відповідно до статті 19 СК України необхідна для повного і всебічного з'ясування обставин справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат