Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 295/14256/15-ц

провадження № 61-48922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 рокуу складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що 08 січня 2014 року відповідач ОСОБА_5 позичив у нього за договором позики у вигляді розписки грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн, які зобов'язався повернути не пізніше 08 лютого 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між сторонами 08 січня 2014 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав в іпотеку, а ОСОБА_4 прийняв таке майно: квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2015 року у складі судді Перекупки І. Г. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором позики від 08 січня 2014 року шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позичальник своєчасно не повернув кредиторові грошові кошти за договором позики, до задоволення підлягають позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 рокузакрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що права та інтереси особи, яка не брала участі у справі оскаржуваним судовим рішення не порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції щодо закриття провадження у справі через відсутність порушень її прав та інтересів є помилковими, оскільки спірне майно є предметом поділу у цивільній справі, судовий розгляд у якій триває, за її позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та вселення.

Відомості про рух справи у Верховному Суді

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_6, у якому він посилаючись на дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на касаційну скаргу ОСОБА_6, у якому він також посилаючись на дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи встановлені судами

08 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, у вигляді розписки, за умовами якого останній позичив 1 000 000,00 грн., які позичальник (ОСОБА_5.) зобов'язався повернути не пізніше 08 лютого 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_4 - іпотекодержатель, прийняв, з метою забезпечення зобов'язань за договором позики від 08 січня 2014 року предмети іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій зазначала, що цим рішенням порушуються її права та інтереси, оскільки спірне майно, на яке звернуто стягнення, є предметом поділу як спільне майно подружжя між нею та ОСОБА_5 На підтвердження таких доводів заявник надала апеляційному суду копію її позовної заяви до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, про визнання права власності на 1/2 частини об'єктів права спільної сумісної власності, вселення (справа № 295/10751/15-ц).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Закриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що заявником не доведено, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та свободи, адже вона із ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 23 квітня 1993 року до 20 травня 1994 року, а право власності на спірний будинок відповідач набув 13 жовтня 2005 року, при цьому свідоцтво про право власності є чинним і заявником не оспорено.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки факт проживання заявника із відповідачем однією сім'єю як чоловіка і жінки, як і належність майна, на яке звернено стягнення до спільного майна подружжя, є предметом розгляду у іншій справі, яка ще не розглянута судом першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Не дослідивши обставини справи та докази, неможливо встановити суть спору та вирішити питання щодо кола осіб, права яких зачіпаються. Отже, закриття апеляційним судом апеляційного провадження не є аргументованим без з'ясування вищезазначених обставин.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 рокускасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак
Г. І. Усик