22.03.2019 227/4160/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиця О.В.,

за участю

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідачів Прудіннік Н.Ф.

представника відповідача Самойленко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, відділення Державної казначейської служби України в місті Добропілля і Добропільському районі Донецької області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди (справа №227/4160/18),-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути на його користь з Державного бюджету України моральну шкоду 46572,00 грн, яка завдана йому незаконними діями Добропільського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Обгрунтовуючи позов вказував, що 05 березня 2018 року Добропільським міськрайонним судом винесено рішення у справі за № 227/3554/17 за його позовом до Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов»язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням було визнано незаконною та скасовано постанову Добропільського відділення управління ВД ФССУ в Донецькій області від 26.06.2017 року за № 0517/12106/12106/36 «Про припинення щомісячної страхової виплати» та зобов»язано Фонд відновити припинені щомісячні страхові вплати та сплатити заборгованість, яка виникла з моменту припинення виплат, а саме з 01 червня 2017 року на його користь. Позивач зазначає, що вказаним незаконним рішення Фонду були обмежені та порушені його права та законні інтереси і завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він вимушений був звертатися неодноразово до суду для поновлення своїх прав. Внаслідок того, що рішення суду не виконувалось добровільно Фондом, він змушений був прикладати додаткових нервових та психічних зусиль для відновлення свого порушеного права, а саме звертатися до державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Через винні дії посадових осіб відповідача він зазнав певних душевних страждань, які полягали у сильних хвилюваннях з приводу незаконних дій, у зв»язку з чим погіршилося його самопочуття, оскільки він розумів, що до нього ставляться, як до людини «нижчого сорту». Внаслідок винесення незаконного рішення він зазнав душевні страждання через неможливість обробляти землю і мати можливість для існування. Нервові хвилювання через незаконні дії відповідача унеможливлювали вести спокійний спосіб життя, оскільки він побоювався, що втратив джерело для існування, у зв»язку з чим втратив можливість належного та відповідного його лікування. На підставі викладеного та керуючись нормами ст..23, 1173, 1174 ЦК України позивач просив задовольнити його позов та стягнути з відповідачів з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади завдану йому моральну шкоду у вказаному розмірі.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позов з підстав, викладених в ньому і просили задовольнити вимоги стягнувши солідарно з відповідачів моральну шкоду у зазначеній сумі, яка заподіяна внаслідок незаконного рішення Фонду.

Представник відповідачів ДКС України та управління ДКС України у м.Добропіллі Донецької області - Прудіннік Н.Ф. в судовому засіданні позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що Добропільське міське відділення виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області не є державним органом, оскільки фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правління і кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету. Крім того, вказувала на те, що ДКС України та управління ДКС України у м.Добропіллі Донецької області не вчиняло будь-яких незаконних дій щодо позивача, які б мали наслідком порушення його прав. На підставі наведеного вважала, що підстав для задоволення позову не існує.

Представник управління виконавчої дирекції ФСС в Донецькій області - Самойленко М.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Зазначала, що позивачу фондом виплачувалась щомісячна страхова виплата на підставі акту за формою Н-1 №8 від 12.10.2015р. про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який відбувся з гірничим майстром ВСП «ШУ Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ОСОБА_2 08.10.2015 року. За фактом отримання травми на виробництві було порушено кримінальне провадження, в межах якого було встановлено судово-медичною експертизою №50 від 19.05.2017р., що позивач отримав травму в побуті, а не на виробництві та було закрито кримінальне провадження. З урахуванням того, що страхові виплати були призначені на підставі акту за формою Н-1, який містить неправдиві відомості щодо факту настання 08.10.2015р. з гр.ОСОБА_2 нещасного випадку пов'язаного з виробництвом, що було встановлено слідством, проведення страхових виплат було припинено на підставі постанови Добропільського відділення Фонду у м.Добропілля №0517/12106/12106/36 «Про припинення щомісячної страхової допомоги», яка в подальшому рішенням суду від 05.03.2018 року була скасована. На підставі рішення суду від 05.03.2018 року Фондом було винесено постанову від 15.06.2018 року № 0510/12106/12106/38 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати» і ОСОБА_2 була проведена виплата щомісячних страхових виплат за період часу з 01.06.2018 по 29.01.2018 року, оскільки починаючи з 30.01.2018 року проведення страхових виплат є неможливим через відсутність законних підстав через скасування акту Н-5 від 12.10.2015 року та акту Н-1 від 12.10.2015 року, які раніше були видані ОСОБА_2. Зазначила, що для вирішення питання про стягнення моральної шкоди особа повинна довести перед судом у чому конкретно вона полягає, але на її думку позивачем в судовому засіданні не надано обґрунтованих доводів та доказів заподіяння моральної шкоди, тобто вважає, що позивачем не доведено існування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін судового провадження, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач перебував на обліку у Добропільському ВВД ФСС України в Донецькій області, як потерпілий внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» шахта «Новодонецька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» під час виконання трудових обов'язків 08.10.2015 року.

ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» шахта «Новодонецька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом №8 від 12.10.2015 року та акт форми Н-5 про проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 08.10.2015 року.

Добропільським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі акту Н-1 № 8 від 12.10.2015 року були призначені ОСОБА_2 щомісячні страхові суми.

Постановою Добропільського відділення Фонду у м.Добропілля від 26.06.2017 року №0517/12106/12106/36 позивачеві припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 5868,86 грн у зв»язку наданням документів, які містять неправдиві дані.

Сторонами не заперечувалися вищезазначені факти.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2018 року, яке набрало чинності 30.05.2018 року постанову Добропільського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 26.06.2017 року за №0517/12106/12106/36 «Про припинення щомісячної страхової виплати» визнано незаконною та скасовано і зобов»язано Добропільське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відновити припинені щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість, яка виникла з моменту припинення виплат, а саме з 01 червня 2017 року на користь громадянина ОСОБА_2.

ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі ЗУ № № 1105-XIV) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Відповідно до ст..4 ЗУ № 1105-XIV, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.8 ЗУ № 1105-XIV, діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, здійснює виконавча дирекція Фонду, яка є підзвітною правлінню Фонду.

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до ч.3,4 ст.10 ЗУ № 1105-XIV, Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. Працівники Фонду за порушення законодавства про соціальне страхування несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до Статуту Фонду соціального страхування України , який затверджено постановою правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 р. № 12 (далі Статут Фонду), Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) створений відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування„ (далі - Закон) і є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (п.1.1.).

Відповідно до п.3.3. Статуту Фонду, Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам, внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених Законом.

Розділом 8 Статуту Фонду передбачено, що контроль та нагляд за діяльністю Фонду здійснює Громадська рада Фонду, що утворюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Метою державного нагляду є контроль за додержанням страхувальниками та Фондом законодавства про соціальне страхування.

Державний нагляд у сфері соціального страхування здійснює уповноважений Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади та інші органи, визначені законом (п.8.4 Статуту Фонду).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення здійснює державний нагляд у сфері соціального страхування від нещасного випадку та у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності лише у частині забезпечення відповідності законодавству рішень правління Фонду (п.8.5 Статуту Фонду).

У статті 56 Конституції України, закріплено право кожного «на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Статті 1173- 1175 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначають державу суб'єктом відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими або службовими особами. Виходячи із змісту зазначених статей, шкода підлягає відшкодуванню державою тільки у випадках, якщо вона заподіяна органом державної влади (посадовою або службовою особою органу державної влади).

З аналізу вказаних законодавчих актів вбачається, що для виникнення відповідальності держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкода повинна бути завдана органом державної влади, органом місцевого самоврядування або посадовою, чи службовою особою такого органу.

Але, слід зазначити, що держава відшкодовує шкоду, що завдана при реалізації не всіх публічних функцій.

Поняття адміністративної (владної) діяльності є більш вузьким, ніж правоздатність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, то виникає питання про розмежування адміністративної діяльності від іншої діяльності органів державної влади та їх посадових осіб. По-перше, однією із сторін адміністративних відносин завжди виступає орган влади (посадова особа). По-друге, в адміністративних відносинах орган влади (посадова особа) виступає від імені держави (органу влади) реалізує владні функції під час виконання своїх нормативно закріплених повноважень. По-третє, важливою ознакою адміністративної діяльності є її владний характер. При всій багатоманітності поглядів на владу, найбільш розповсюдженою є її характеристика як можливості розпоряджатися та управляти, підпорядковувати своїй волі інших. Приватна особа знаходиться в нерівному становищі у відносинах з органом влади, оскільки владою, що дана цьому органу законом, він вправі в односторонньому порядку здійснювати вплив на реалізацію прав та виконання обов'язків приватної особи. При цьому, можливість впливу на права приватних суб'єктів виникає в силу норми права, а не за згодою сторін. Таким чином, адміністративна діяльність органу влади може бути визначена як процес реалізації нормативно закріплених за ним владних повноважень, що впливають на права та обов'язки осіб приватного права.

Саме таке визначення адміністративної діяльності дає можливість відокремити адміністративну та цивільно-правову діяльність органів влади.

При цьому треба зазначити, що в Україні відповідальність держави обмежена відшкодуванням шкоди, що завдана під час реалізації владних функцій органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. В усіх інших випадках установи та організації, що засновані державою і виконують публічні функції, несуть самостійну відповідальність за своїми обов'язками, в тому числі і деліктними, за деякими винятками, наприклад, держава виступає гарантом повернення вкладів в Ощадбанку України.

Виходячи з аналізу вищевказаного законодавства, а також те, що Фонд будучи суб»єктом владних повноважень, але не має статусу органу влади, суд приходить до висновку про те, що Фонд не є державним органом, в розумінні ст.ст. 1173- 1175 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача до держави в особі ДКС України та управління ДКС України у м.Добропіллі Донецької області задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача до управління виконавчої дирекції ФСС в Донецькій області, то ці вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з такого.

З аналізу змісту ст. 16 ЦК України, ст. 13 ЦПК України, вбачається, що провадження у справі порушується не інакше як за заявою позивача, оформленою у відповідності до вимог ЦПК України, в якій серед іншого зазначає зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Така заява є своєрідним орієнтиром (рамками) суду для здійснення судочинства.

Виходячи із того, що саме на позивача покладається обов'язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування керується, зокрема підставами позову.

У відповідності до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зміст зазначеної норми окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Він повністю залежить від правових позицій сторін.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

"Надмірне" (понад межі вказані вище) використання суддями при розгляді справ категорії "предмет спору" призводить до "виходу" суду за межі предмету доказування, тобто з'ясування тих обставин, які не є змістом вимог чи заперечень сторін та не відносяться до інших обставин, які мають значення для вирішення справи по суті, а в окремих випадках і до ухвалення незаконних рішень. Такі ситуації призводять до порушення принципів законності, процесуальної економії та невиправданого затягування розгляду справи.

Як вбачається зі змісту позовних вимог підставою для задоволення своїх вимог позивач зазначає, що Фонд, як державний орган повинен відшкодувати йому, спричинену прийняттям незаконного рішення, моральну шкоду, на підставі вимог ст.ст.1173-1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1174 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В той же час, як зазначено вище, суд прийшов до висновку про те, що Фонд не є органом державної влади.

Враховуючи наведене, вказані норми не можуть бути застосовані до встановлених правовідносин.

В даному випадку, на думку суду, Фонд, відповідно до ст.10 ЗУ № 1105-XIV, несе самостійну відповідальність за своїми обов'язками, в тому числі і деліктними.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити факт завдання та характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до прийняття незаконного рішення.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було доведено, що дії Фонду щодо припинення виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 на підставі постанови Добропільського відділення Фонду у м.Добропілля від 26.06.2017 року №0517/12106/12106/36, з 01.06.2018 року були незаконні.

Але, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено позивачем, що внаслідок прийняття незаконного рішення Фонду йому була заподіяна моральна шкода, оскільки станом на день розгляду даної справи право позивача на щомісячні страхові виплати було відновлено, про що свідчить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2018 року і з пояснень Фонду, які в судовому засіданні позивачем не спростовані, встановлено, що останньому була проведена виплата щомісячних страхових виплат за період часу з 01.06.2018 по 29.01.2018 року.

В обґрунтування заподіяння моральної шкоди, внаслідок прийняття незаконного рішення Фонду, позивач вказував на те, що через припинення виплати йому страхових сум він не міг отримувати своєчасного лікування, пов»язаного із систематичним обстеженням та отриманням ліків, але на підтвердження вказаних доводів жодних належних та допустимих доказів вказаного позивачем не надано, а саме взагалі не надано документів, які б підтверджували необхідність лікування останнього, необхідність систематичного обстеження та приймання ліків.

Крім того, позивач факт завдання йому моральної шкоди пов»язував з погіршенням самопочуття, розривом сімейних стосунків, а також не можливістю обробляти землю і втрату джерел для існування. Але, до вказаних доводів суд відноситься критично, оскільки є не зрозумілим, як прийняття незаконного рішення Фондом фактично спричинило розрив сімейних відносин позивача, і яким чином прийняття вказаного рішення призвело до того, що позивач втратив можливість обробляти землю.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заподіяння моральної шкоди позивачу Фондом, в судовому засіданні доведено не було, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст..ст.23, 1163, 1173-1175 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, відділення Державної казначейської служби України в місті Добропілля і Добропільському районі Донецької області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку сторонами у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 06.07.2001 року Добропільським МРВ УМВС України в Доенцькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає АДРЕСА_1

Відповідач: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області. , юридична адреса: Донецька область м.Слов»янськ, вул..Свободи,5.

Відповідач: відділення Державної казначейської служби України в місті Добропілля і Добропільському районі Донецької області, , юридична адреса: Донецька область, м.Добропілля, вул..Московська,2.

Відповідач: Державна Казначейська служба України, , юридична адреса: м.Київ, вул..Бастіонна,6.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 12 березня 2019 року. Повний текст рішення буде складено 22 березня 2019 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

12.03.2019