_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9079/19
Провадження № 2/520/3948/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті ДТП, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 24.12.2018 року йому були завдані відповідачем матеріальна шкода у загальному розмірі 13200 грн., та моральна шкода у розмірі 20000 які відповідачі добровільно відмовляється відшкодовувати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засіданні позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на його безпідставність.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.12.2018 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ ДЕУ, д/н НОМЕР_1 по вул. Дм. Донського, 2а/1 в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль Шевроле Епіка д/н НОМЕР_2 , який належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками.

Автомобіль ЗАЗ ДЕУ, д/н НОМЕР_1 був застрахований в страховій компанії ПЗУ. Після проведення страхової оцінки, експертом компанії було виплачено грошові кошти на відшкодування збитків, які булпи завдані в рузультаті ДТП 25.01.2019 року з урахуванням 70% зносу автомобіля потерпілого. Після отримання грошових коштів, автомобіль Шевроле Епіка д/н НОМЕР_2 був поставлений на СТО для проведення ремонтних робіт, де знаходився до 06.02.2019 року. Після узгодження страхової суми із страховою компанією, були підписані документи про те, що виплачена сума покриває затрати на ремонт автомобіля потерпілого.

24.12.2018 року позивачем був укладений договір оренди автомобіля Рено-Мегана д/н НОМЕР_3 , з СПД ОСОБА_3 в якому встановлено сума оренди з розрахунку 300 грн. на день фактичного користування. Автомобіль був перееданий позивачу по акту приймання-передачі 24.12.2018 року. Автомобіль Рено-Мегана д/н НОМЕР_3 було повернуто позивачем 06.02.2019 року, після закінчення ремонту його автомобіля. Сума яку позивач виплатив за оренду автомобіля протягом 44 днів склала 13200 гривень.

На підтвердження вище викладеного позивач надав до суду Договір оренди автомобіля від 24 грудня 2018 року та акти прийому-передачі.

Договір оренди між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі, хоча ст. 799 ЦК України встановлює обов`язкову умову для договору оренди транспортного засобу за участі фізичної особи у вигляді нотаріального посвідчення такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З вище викладено вбачається, що договір оренди автомобіля від 24 грудня 2018 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є недійсним та не створює жодних правових наслідків.

Позовної вимоги, щодо визнання цього договору дійсним, з боку позивача не заявлено.

Крім того, в обґрунтування свої витрат у розмірі 13 200,00 грн. було надано Акт приймання передачі автомобіля від 06 лютого 2019 року, однак, даний акт приймання-передачі не є належним доказом здійснення оплати Позивачем у розмірі 13 200,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до абз. 17 ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Тому на підтвердження, того, що позивач здійснив оплату за оренду автомобіля у розмірі 13200,00 грн. він мав надати один із визначених у до абз. 17 ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункових документів.

Таким чином можна зробити висновок, що Акт приймання передачі автомобіля від 06 лютого 2019 року не є належним та допустимим доказом в контексті ст.ст. 77-78 ППК України та не може підтверджувати суму понесених позивачем витрат.

Крім цього, позивачем не доведено необхідності оренди транспортного засобу протягом півтора місяці, хоча автомобіль був у ремонті лише декілька днів. Ніяких відомостей стосовно того, що з якихось об`єктивних причин позивач не мав можливості використовувати пошкоджений автомобіль, ним також не наведено.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику про відшкодування моральної шкоди» встановлено, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно із ч. 1 ст. 1167, с. 2 ст. 1166 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач у своєму позові зазначає, що йому були завдані душевні страждання (моральна шкода) внаслідок того, що відповідач під час аварії вчинив зіткнення з виноградним кушем позивача та пошкодив його.

Проте, жодних допустимих доказів наявності виноградного куша, належності цього куша саме позивачу, факт знищення куща, факт його знищення саме внаслідок дій відповідача, позивачем не надано.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), докладний розрахунок таких витрат.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суду представником відповідача, крім квитанцій про оплату послуг адвоката не надано більше ніяких доказів, що підтверджують розрахунок витрат на правову допомогу (договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, розрахунок витрат на правову допомогу та ін.).

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 13, 15, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ») до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті ДТП відмовити повністю.

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2019 року.

Суддя Маломуж А. І.