Справа № 296/1676/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.,

при секретарі Могилевець В.С.,

за участю представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України ,-

В С Т А Н О В И В:

20.02.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у неповнолітньому віці на території України з 1988 року по 1994 рік.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м.Баку Азейбаржанської Радянської Соціалістичної Республіки. У 1988 році разом з матір`ю приїхав до України (Українська Радянська Соціалістична Респбліка), зокрема в с. Облітки, Радомишльського району, Житомирської області. В травні 2018 року він звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою щодо видачі довідки про підтвердження громадянства України. Однак від працівників міграційної служби отримав інформацію, що встановити його належність до громадянства України на підставі наданих ним документів не є можливим, рекомендували в судовому порядку встановити факт постійного місця проживання особи в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Рішення суду про визнання факту його проживання у неповнолітньому віці на території України з 1988 року по 1994 рік йому необхідне для встановлення належності до громадянства України.

25.02.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.12-13).

11.03.2019 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

15.03.2019 ухвалою судді прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26).

27.05.2019 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просила відмовити. Вказала, що позивач є громадянином Республіки Азейбаржан, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 29.12.2016 компетентними органами Республіки Азейбаржан. Підтвердження того, що заявник проживав разом із матір`ю в с. Облітки, Радомишльського району, Житомирської області в матеріалах справи відсутні. Водночас, відсутні докази щодо прописки позивача та його матері на території України, пояснення свідків не є належними доказами.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи заперечувала щодо задоволення позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що перебуває на посаді в.о. старости виконавчого комітету Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Довідку про підтвердження місця проживання позивача без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 видав на підставі відомостей з погосподарських книг та своїх спогадів. Наявність формулювання запису у погосподарській книзі із терміном "реєстрація" пояснити не зміг.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є громадянином Республіки Азейбаржан, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 29.12.2016 компетентними органами Республіки Азейбаржан (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку Азейбаржанської Радянської Соціалістичної Республіки (а.с.4).

Згідно довідки №185, виданої 31.05.2018 виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 1988 року по 1994 рік проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно довідки №187, виданої 08.06.2018 виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Як роз`яснено в п. 8 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991(13.11.1991).

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6статті 81 ЦПК України).

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України з 1988 по 1994 роки.

Так, суд дійшов висновку, що подана позивачем довідка №185 від 31.05.2018 видана виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підтвердження проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 1988 року по 1994 рік без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджує дійсну прописку його та його матері за зазначеною адресою, оскільки станом на1988-1992 рік та на час внесення відомостей до погосподарської книги такого поняття, як "реєстрація" не існувало на законодавчому рівні (а.с.6).

Зокрема за вимогами Положення о паспортной системе в СССР, затвердженого Постановлением Совета Министров СССР от 28.08.1974 г №677, громадяни прописуюються по місцю проживання. Прописка громадян, що мають паспорт, здійснюється за паспортом.

Таким чином, до погосподарських книг та книг про прописку (для сільської місцевосці) вносилися відомості виключно про прописку.

З пояснень в.о. старости виконавчого комітету Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області Харченка В.В., вбачається, що останній пам"ятає жінку, яка періодично навідувалася з дитиною до сусідки ОСОБА_5 , в селі не працювала. На запитання представника відповідача яким чином таку довідку було видано саме ОСОБА_3 , оскільки він ІНФОРМАЦІЯ_1 , а довідка видана у 2018 році, тобто через тридцять років, ОСОБА_4 пояснив, що оглянув його паспорт і впізнав у ньому ту дворічну дитину, яка разо з матір"ю періодично приїжджала до ОСОБА_5 у село, тому склав довідку на підставі погосподарської книги та особистих спогадів.

Зазначені пояснення не можуть бути прийняті судом, як достовірний доказ на підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 .

Окрім того, позивачем не надано суду доказів звернення до компетентного органу із заявою з дотриманням процедури, визначеної Порядком, а подача зобов"язання про припинення громадянства (підданство) іншої держави з моменту набуття громадянства України не свідчить про дотримання такої процедури.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.10.2019 року.

Головуючий суддя О. С. Рожкова