Провадження №2-о/523/480/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2019 р. м.Одеса Суворовський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючої судді - Середи І.В.

присяжних Зіньковського В.В., Іщенко А.А.,

за участю секретаря судових засідань Щербан О.Д.,

представника заявника - лікаря Гулецької Н.Р., заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , прокурора - Братова К.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу заявою комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про продовження госпіталізації недієздатного ОСОБА_1 у психіатричному закладі у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради звернулось до суду із заявою про застосування до ОСОБА_1 продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку посилаючись на те, що за рішенням суду він визнаний недієздатним, є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням, йому встановлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, стабільний дефект в емоційно-вольовій та інтелектуальній сферах». За характером захворювання ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування, в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, від добровільної подальшої госпіталізації в стаціонарі відмовляється, що може привести до небезпеки для нього чи оточуючих його осіб. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник заявника повністю підтримала заяву вказуючи на те, що ОСОБА_1 має захворювання, в силу якого проявляє неадекватну поведінку, агресивний.

Заінтересована особа ОСОБА_1 категорично заперечував проти лікування в умовах лікарні посилаючись на те, що бажає знаходитися вдома, ніякої загрози від нього не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , який є рідним братом та опікуном, просив суд також вирішити питання про примусове лікування, оскільки він представляє загрозу для оточуючих. Ще за життя матері брат бив її, а йому наніс удар ножем.

Прокурор погодилася з заявою.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За змістом ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Статтею 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад.

Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Тобто, законною підставою для примусової госпіталізації є встановлення у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок якого особа є небезпечною для оточуючих та/або не може забезпечити самостійно свою життєдіяльність.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги, по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2019 р. ОСОБА_1 був доставлений до лікарні в супроводі брата та дільничного поліцейського. Брат звертався в поліцію з заявою про розшук хворого, який з маячних причин бомжував. За згодою ОСОБА_1 було розпочато лікування. 30.09.2019 р. він звернувся з заявою про виписку з лікарні.

З представленого висновку комісії лікарів-психіатрів №2402 від 02.10.2019 року ОСОБА_1 , був раніше встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, стабільний дефект в емоційно-вольовій та інтелектуальній сферах». На час огляду: мовний контакт формальний. Орієнтований в особистості (називає ім`я, прізвище, місце перебування), дезорієнтований в часі. Збуджений, метушливий. На більшість питань відповідає не по суті, багатослівний. Мова прискорена, судження примітивні. Виказує маячні ідеї відношення та переоцінки особистості, - «я маю багато грошей в Америці, брат винен в усіх моїх проблемах…». Відмічається зниження інтелекту. Мислення паралогічне. Фон настрою знижений. Критика до свого стану та поведінки відсутня. ОСОБА_3 афектується, стає роздратованим, негативістичним. У відділенні ні з ким не спілкується, не слідкує за своїм виглядом, періодично конфліктує з оточуючими хворими. Схильний до імпульсивних дій.

Разом з тим, висновок комісії лікарів-психіатрів не містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають підстави суду вважати, що наявне у ОСОБА_1 психічне захворювання може вимагати невідкладної психіатричної допомоги в умовах стаціонару, з підстав, визначених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» зокрема, що в силу свого психічного розладу вчинив або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або він неспроможний самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, яких забезпечує його життєдіяльність. Слід зазначити, що відмова хворого від добровільної госпіталізації не може розглядатися судом, як самостійна підстава для примусової госпіталізації такої особи в примусовому порядку.

З боку заявника та законного представника хворого суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував, що ОСОБА_1 в силу свого психічного розладу вчинив або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або він неспроможний самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Відповідно до ст. 342 ЦПК України суд залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, або відмовляє в її задоволенні.

Отже, встановленні у судовому засіданні фактичні обставини вказують на відсутність достатніх правових підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний заклад, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", ст.ст.76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273,342, 353, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про продовження госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.10.2019 р.

Суддя:

Присяжні: