Єдиний унікальний номер: 378/1216/19
Провадження № 2/378/334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області про визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991- 1995 роки та довідки Іванівської сільської ради будинок АДРЕСА_1 , 1950 року побудови належав до колгоспного двору, головою та членами якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . На час припинення двору (15.04.1991) головою вказаного двору був ОСОБА_3 , який набув право власності на вказаний будинок, як майно колгоспного двору.

Рішенням виконкому Іванівської сільської ради № 36 від 26.10.1995 року визнано право власності на жилі будинки згідно складених списків, в тому числі на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, спадщину за заповітом, посвідченим 09 червня 2001 року Іванівською сільською радою за реєстром № 54, є він (позивач), який спадщину прийняв, подавши в передбачений законом 6-ти місячний термін (29.12.2004) року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Іванівська сільська рада свідоцтва на право власності за його життя на ім`я померлого не видала. Реєстрація права власності на житловий будинок не проводилася.

29 серпня 2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок на земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А» загальною площею 54,3 м2 житловою площею 19,6 м2 (1950 року побудови), з прибудовою «а» (1959 року побудови), та господарські споруди: літня кухня «Б», колодязь питний «№1» (1950 року побудови), сарай прибудова «в», сарай «В» (1970 року побудови). Земельна ділянка біля будинку не приватизована.

Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок вартістю 100678 гривень.

В підготовче судове засідання позивач не прибув, відповідно до позовної заяви просить справу розглядати у його відсутність (а. с. 4).

Представник відповідача Іванівської сільської ради в підготовче судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 45).

Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Іванівської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991- 1995 роки (а. с. 17-22), довідки Іванівської сільської ради від 14.08.2019 р. № 887 (а. с. 27) житловий будинок АДРЕСА_1 , 1950 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого (15 квітня 1991 року) в ньому проживав та не втратив частку в його майні ОСОБА_3 , який набув право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору.

Рішенням виконкому Іванівської сільської ради № 36 від 26.10.1995 року визнано право власності на жилі будинки згідно складених списків, в тому числі на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а. с. 16).

Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 29-32) та довідки Іванівської сільської радм (а. с. 25) вказаний житловий будинок загальною площею 54,3 м2, житловою площею 19,6 м2, вартістю 100678 гривень. На земельній ділянці за вказаною адресою крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою „А (1950 року побудови), з прибудовою «а» (1959 року побудови), розташовані господарські споруди: літня кухня «Б», колодязь питний «№1» (1950 року побудови), сарай прибудова «в», сарай «В» (1970 року побудови). Земельна ділянка біля будинку не приватизована (а.с. 25).

Відповідно до матеріалів спадкової справи (а.с. 12-15) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Іванівка Ставищенського району Київської області (а. с. 15). Спадщину після смерті останнього прийняв позивач, спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області 9 червня 2001 року за реєстровим № 54 (13.), подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 12). Відомості про наявність інших спадкоємців відсутні (а. с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Проте, Іванівська сільська рада свідоцтва на право власності на ім`я спадкодавця за його життя не видавала (а. с. 28), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 27) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 48).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) як член колгоспного двору, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 останнього право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набув позивач ОСОБА_1 , і оскільки відповідачем Іванівською сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню.

Оскільки Іванівська сільська рада до пред`явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом не оспорювала цього права та враховуючи заяву позивача про покладення судових витрат на нього (а.с. 44), відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.). ст. ст. 182, 392, 1220, 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54,3 м2 житловою площею 19,6 м2 вартістю 100648 (сто тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Н. М. Марущак