ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1747/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/1012/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

секретар с/з - Іванюта О.М.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката

Майки М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 606/1747/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21.08.2019 р., постановлену в м. Теребовлі суддею Теребовлянського районного суду Ромазан Л.С., за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,-

ВСТАНОВИЛА:

08.07.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, посилаючись на те, що згідно рішення Теребовлянського районного суду від 05.052011 р. з нього в користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 320 грн. щомісячно. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області. ОСОБА_1 зазначив, що державний виконавець всупереч вимог закону самостійно збільшив розмір аліментів, надіславши йому розрахунок заборгованості від 21.05.2019 року, з якого вбачається, що з жовтня 2018 року він повинен сплачувати аліменти у розмірі 972 грн., а не 320 грн., як це визначено судовим рішенням. Враховуючи вказані обставини, просив визнати неправомірними дії державного виконавця в частині самостійного (без рішення суду) збільшення розміру аліментів у виконавчому провадженні № 26555016 про стягнення із нього в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина, скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 21.05.2019 року та зобов`язати здійснювати стягнення аліментів згідно із судовим рішенням та виконавчим листом.

У відзиві на скаргу старший державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. зазначила , що збільшення розміру аліментів, який стягується із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , здійснено із додержанням вимог ч.2 ст.182 СК України, Закону України «Про виконавче провадження», із змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII, якими передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення скарги боржника заперечила, вказала, що стягнення аліментів у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам закону.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 21.08.2019 р. у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 зазначив, що державний виконавець безпідставно збільшив розмір аліментів з 320 грн., які визначені рішенням суду, до 640 грн. щомісячно, незважаючи на те, що стягувач не зверталась з позовом про зміну розміру аліментів. Вказав, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів видано в 2011 році, а зміни до Закону України "Про виконавче провадження" щодо стягнення аліментів внесено 03.07.2018 р., що свідчить про відсутність підстав для автоматичного перерахунку стягуваних аліментів, оскільки норми Закону України "Про виконавче провадження" не мають зворотної дії в часі і не стосуються судових рішень, ухвалених до 03.07.2018 р.

Також, ОСОБА_1 зазначив, що неправомірна зміна розміру аліментів є втручанням в його майнові права у розумінні статті 1 Протоколу до конвенції, посилаючись при цьому на п. 49 рішення ЄСПЛ у справі "Щокін проти України", п. 32 рішення ЄСПЛ у справі "Сєрков проти України" від 07.07.2011 р. тощо, а також порушує принцип правової визначеності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС щодо вчинення виконавчих дій, пов`язаних із стягнення з боржника ОСОБА_1 в користь стягувача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними, розрахунок заборгованості за аліментами відповідає вимогам закону, тому відмовив у задоволенні скарги.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що рішенням Теребовлянського районного суду від 05.05.2011 року із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 320 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 1 квітня 2011 року. 05.05.2011 року Теребовлянським районним судом за цим рішенням видано виконавчий лист № 2-224/11, який направлений для виконання у Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно із розрахунком заборгованості за аліментами від 21.05.2019 року, складеного старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Кузь Т.С., заборгованість зі сплати аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 21.05.2019 року складає 5144,70 грн.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказаний мінімальний гарантований рівень аліментів на одну дитину збільшено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 28 серпня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України

Отже, законом передбачений механізм, який дає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижчому ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області щодо вчинення виконавчих дій, пов`язаних із стягненням із боржника в користь стягувача аліментів у встановленому Сімейним кодексом України розмірі (не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) є законними та обґрунтованими.

У зв*язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те що державний виконавець всупереч вимог закону самостійно збільшив розмір аліментів з 320 грн., визначених судовим рішенням, до 640 грн. щомісячно. При цьому не має значення та обставина, що стягувач не зверталась із позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки законом визначений мінімальний гарантований розмір аліментів, який підлягає стягненню в даному випадку.

Із змісту розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами від 21.05.2019 р. вбачається, що державний виконавець, керуючись чинною редакцією Закону України "Про виконавче провадження", із урахуванням змін, внесених Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII, вірно нараховував ОСОБА_1 сплату аліментів у мінімальному гарантованому розмірі. Посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів з огляду на те, що судове рішення про стягнення аліментів ухвалене в 2011 році, а зміни до законодавства щодо посилення захисту права дитини на належне утримання прийняті в 2018 році, тому не поширюються на правовідносини, які виникли раніше, не можуть бути підставою для скасування окаржуваної ухвали суду. При цьому слід врахувати, що відповідно до частини першої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції Закону України від 3.07.2018 року №2475-У111, визначено обов*язок державного виконавця щодо подальшого стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Зміни, що були внесені Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII, якими було визначено стягнення державним виконавцем мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України (не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) перш за все були спрямовані для створення економічних умов для посилення захисту права дитини на її належне утримання, тому посилання ОСОБА_1 , який зобов*язаний утримувати свою неповнолітню дитину, на втручання в його майнові права в розумінні статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та на порушення принципу правової визначеності є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на рішення ЄСПЛ "Рисовський проти України" від 20.10.2011 р. у даному випадку також не заслуговує на увагу, оскільки, як установлено судом, у даному випадку державний виконавець діяла в межах, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Теребовлянського районного суду від 21.08.2019 р. - залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на сторони в межах, що ними понесені.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 21.10.2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи