ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 393/214/17

провадження № 22-ц/4809/261/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Неоальянс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Рачкелюка Ю.В. за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» про стягнення упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

19.04.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» (далі ТДВ «Неоальянс») про стягнення на користь кожного з них у рівних частинах збитків у вигляді упущеної вигоди в загальній сумі 2551697,63 грн.

Позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державних актів про право власності на землю належать три земельні ділянки: площею 15,09, 34,58, 49,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Новгородківської селищної ради.

26.10.2005 року між позивачами та ВАТ «Новгородківський Райагрохім», правонаступником якого є ТДВ «Неоальянс», були укладені договори оренди землі на зазначені земельні ділянки, строком на 10 років, зареєстровані в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного Кадастру 26.10.2005 року за номерами 70,71,72. Термін дії зазначених договорів закінчився 26.10.2015 року. Позивачі не виявили бажання на подальшу співпрацю з цим орендарем, оскільки мали намір самостійно обробляти свої ділянки. На початку квітня 2016 року позивачі обробили належні їм земельні ділянки та підготували їх для посіву насіння соняшнику.

21.04.2016 року позивачам стало відомо, що працівники ТДВ «Неоальянс» здійснили посів кукурудзи на земельних ділянках загальною площею 99,34 га, не маючи на це правових підстав. Внаслідок таких дій відповідача, позивачі не мали можливості здійснити обробіток землі та заплановані посіви соняшнику. Тому, вони не отримали прибутку (упущена вигода) від використання земельних ділянок за призначенням в розмірі 2551697,63 грн., враховуючи середньо статистичну урожайність і вартість насіння соняшника.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції розмір відшкодування збитків (упущеної вигоди) позивачами було зменшено до 2025428,96 грн., про що подано заяву про зміну розміру позовних вимог (а.с. 144 т. 2).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, щопозивачі при зверненні до суду обрали спосіб захисту, який не в повній мірі відповідає вимогам закону, та не надали суду належних та допустимих доказів щодо розміру завданих збитків, визначених у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» з урахуванням методики визначення розміру таких збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просять скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування скарги зазначили, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не врахував, що вони як власники мали на меті самостійно обробляти належні їм земельні ділянки.

З метою отримання прибутку, на початку квітня 2016 року позивачі обробили спірні земельні ділянки, підготували їх для посіву насіння соняшнику.

У квітні 2016 року їм стало відомо, що працівники ТДВ «Неоальянс», за вказівкою директора товариства ОСОБА_4, здійснили посів кукурудзи на належних на праві власності позивачам земельних ділянках, загальною площею 99,34 га, що підтверджується висновком за результатами перевірки матеріалів, складеним 21.04.2016 року Новгородківським ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області.

Внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачі не мали можливості здійснити заплановані посіви соняшнику, та не отримали прибуток (упущена вигода) від використання власних земельних ділянок за їх призначенням у сумі 2025428,96 грн.

Позивачі вважають доведеною протиправність поведінки відповідача та наявним причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками у вигляді упущеної вигоди), що була завдана.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ТДВ «Неоальянс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причина, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідач погодився з висновком суду, що позивачами не надано належних доказів в підтвердження розміру заподіяних збитків, відсутні акти комісій, складені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

На думку відповідача, надані позивачами документи не підтверджують реальну можливість отримати доходи в розмірі 2025428,96 гривень в 2016 році в разі посіву на спірних ділянках насіння соняшника, збору урожаю та подальшої реалізації. Доводи позивачів щодо можливості отримання таких доходів ґрунтуються лише на їх припущеннях, не надано доказів наявності власної або орендованої сільськогосподарської техніки, матеріальних ресурсів, персоналу, укладення договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, переписки з покупцями щодо продажу продукції, наявності складів для зберігання сільськогосподарської продукції тощо.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_5 та представника позивачів - адвоката Репела О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача - адвоката Романяка М.Я., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 від 10.08.2000 р. та серія НОМЕР_4 від 18.11.1999 р. належать дві земельні ділянки: площею 34,58 га та 15,09 га відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Новгородківської селищної ради Кіровоградської області (т.1 а.с.9,10).

ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с.36 т.1), на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 10.08.2000 р. належить земельна ділянка загальною площею 49,67 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новгородківської селищної ради Кіровоградської області (т.1 а.с.11).

Вказані земельні ділянки перебували у користуванні ТДВ «Неоальянс» на підставі договорів оренди землі від 26.10.2005 р., термін дії яких закінчився 26.10.2015 р., що не заперечується сторонами.

Після закінчення дії договорів, позивачі не мали наміру співпрацювати з ТДВ «Неоальянс», бажали самостійно обробляти належні їм земельні ділянки та у 2016 році посіяти соняшник, з цією метою за участі ПП "Неомагніт фоголд", засновником і директором якого є ОСОБА_1 (а.с.191-192 т. 2), проведено роботи з боронування та культивації спірних земельних ділянок, про що складено акти (а.с.176, 177 т. 2).

21.04.2016 р. позивачам стало відомо, що на належних їм земельних ділянках загальною площею 99,34 га, ТДВ «Неоальянс» здійснено посів кукурудзи, що не дало можливості провести заплановані власниками землі роботи з посіву соняшнику.

За фактом незаконної обробки ТДВ «Неоальянс» спірних земельних ділянок ОСОБА_5 подав заяву до Новгородківського ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за результатами розгляду якої 21.04.2014 року складено висновок про відсутність ознак будь-якого кримінального та адміністративного правопорушення в даній події, рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання в порядку цивільного судочинства. Висновок мотивовано тим, що договори оренди на земельну ділянку, загальною площею 120 га ріллі, які були укладені ОСОБА_5 та його рідними з ВАТ "Новгородківський райагрохім", в даний час ТДВ «Неоальянс», від 26.10.2005 року на 10 років, термін дії яких закінчився 26.10.2015 року, але ОСОБА_4, на підставі довіреності, даної йому ОСОБА_5 та його рідними, уклав 15.02.2008 року з ТОВ "Новгородківський райагрохім" додаткові угоди щодо продовження строку дії договорів оренди землі на 10 років з 15.02.2008 року по 15.02.2018 року. Тому на думку представника ТДВ «Неоальянс» діяло згідно чинного законодавства і прав власників землі не порушило (а.с.8 т.1).

Крім того, 31.01.2017р. позивачі звернулись до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування завданих протиправними діями збитків (упущеної вимоги) в сумі 2551697,63 грн. (а.с.14-16 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вважає, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п'ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції встановив, що позивачі є власниками трьох земельних ділянок загальною площею 99,34 га, кожному з них належить по 49,67 га ріллі - із земель сільськогосподарського призначення, право користування якими у 2016 році відповідач у встановленому законом порядку не мав. Проте, відмовив у відшкодуванні збитків (упущеної вигоди), яких зазнали позивачі, зазначивши про відсутність належного розрахунку і обрання способу захисту, який не в повній мірі відповідає вимогам закону.

З такими висновками суду в повному обсязі не можна погодитись.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Сторона відповідача, як на одну з підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилалась на те, що ТДВ «Неоальянс» користувалося спірними земельними ділянками на підставі додаткових угод, укладених 15.02.2008 року від імені товариства уповноваженою на те особою, тобто на законних підставах.

Згідно копії акта № 1 засідання районної комісії з визнання та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 05.02.2019 року, за заявою ОСОБА_1 по визначенню збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, загальною площею 99,34 га, які знаходяться за межами населеного пункту на території Новгородківської селищної ради, згідно положення про районну комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та користувачам, затвердженого розпорядженням голови Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 46-р від 22 лютого 2013 року, комісія дійшла висновку, що не має змоги надати розрахунок суми збитків власникам зазначених земельних ділянок за 2016 рік у зв'язку з відсутністю акту, який встановлює порушення земельного законодавства (акту Держсільгоспінспекції про встановлення факту самовільного зайняття земельних ділянках, заподіяння збитків внаслідок такого зайняття) та наявністю вчинених правочинів щодо вищезазначених земельних ділянок (укладених та зареєстрованих додаткових угод)(а.с.34-35 т.3).

При цьому, районною комісією з визначення збитків власників землі не враховано, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 02.11.2016 року, яке є чинним, визнано недійсними додаткові угоди до договорів оренди землі від 26 жовтня 2005 року: № 70, № 72 укладені 15 лютого 2008 року від імені ОСОБА_9, з ВАТ «Новгородківський райагрохім», зареєстровані в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного кадастру 28 серпня 2008 року за № 040837500.056, № 54- 55; та за № 71 укладену 15 лютого 2008 року від імені ОСОБА_10 (ОСОБА_1.) з ВАТ «Новгородківський райагрохім» та зареєстровану в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного кадастру 28 серпня 2008 року за № 61, 62, 63, 64. Судом встановлено, що на момент укладення оспорених додаткових угод до договорів оренди і їх реєстрації представником відповідача були перевищені свої повноваження і порушені права власників спірних земельних ділянок (а.с.45-47 т.3).

Отже, належні позивачам земельні ділянки перебували у незаконному користуванні відповідача протягом 2016 року, що позивачем достовірно доведено.

У частині 4 статті 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п. ґ ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. д ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, об'єктивної та суб'єктивної сторони (шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини останнього). За відсутності хоча б одного з елементів цього складу цивільно-правова відповідальність не настає. Зокрема, особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Розмір шкоди, заподіяної при порушенні земельного законодавства, визначається з урахуванням доходів, які власник землі міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, самовільному зайнятті ріллі на користь власника (землекористувача) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення.

Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Встановлено, що відповідачем самовільно зайняті та незаконно використовувались спірні земельні ділянки протягом 2016 року, посіяно і зібрано зерно кукурудзи, від реалізації якого одержано дохід.

Шкідливим результатом такої поведінки є неможливість позивачів, які є членами однієї сім'ї і спільно господарюють, використовувати спірні земельні ділянки, що знаходяться в межах одного поля, за призначенням (ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Тобто мова йде про упущену вигоду - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, полягає саме у неможливості проведення позивачами робіт з посіву сільськогосподарських культур, у зв'язку зі здійсненням відповідачем посіву кукурудзи на вказаній земельній ділянці.

Тобто, шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, а протиправна поведінка, в свою чергу, передує у часі шкідливому результату, що настав.

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 5/1 від 22.02.2018 року (т.2 а.с.126-138) встановлено, що з урахуванням наміру позивачів здійснити посів насіння соняшнику на вищевказаних земельних ділянках, розмір можливої упущеної вигоди за 2016 рік внаслідок протиправних дій з боку відповідача по справі, щодо обробітку земельних ділянок площею 15,09 га, 34,58 га та 49,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Новгородківської селищної ради Кіровоградської області, підтверджується в сумі 2025428,96 грн., з урахуванням довідки Головного управління статистики у Кіровоградській області про середню врожайність та середню ціну сільськогосподарських культур на сільськогосподарських підприємствах Новгородківського району Кіровоградської області.

Відповідь на друге питання, поставлене в ухвалі Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19.06.2017 року про призначення судової економічної експертизи (а.с.131-133 т. 1) щодо визначення можливої упущеної вигоди за 2016 рік, яку спричинено внаслідок протиправних дій з боку відповідача щодо обробітку спірних земельних ділянок, експерт не зміг дати через ненадання відповідачем всіх необхідних документів, в тому числі первинної бухгалтерської та податкової документації, яка була витребувана за клопотанням експерта ухвалою Новгородківського районного суду від 12.12.2017 року (а.с. 107-108 т. 2).

Збитки позивачів у формі неодержаного доходу сільськогосподарської продукції за 2016 рік експертом розраховані виходячи із площі земельної ділянки, середнього урожаю за 1 га, середньої ціни реалізації соняшника у сільськогосподарських підприємствах Новгородківського району Кіровоградської області, питання щодо виключення розміру витрат по вирощуванню не з'ясовувалось.

Відповідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції лише виклав зміст висновку, проте не дав йому оцінки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновком судово-економічної експертизи не підтверджується в повному обсязі зазначений позивачами розмір збитків (упущеної вигоди), оскільки при його складенні не було досліджене питання щодо витрат по вирощуванню зазначеної в позові сільськогосподарської культури - насіння соняшнику.

Судом встановлено, що відповідач самовільного зайняв належні позивачам земельні ділянки, загальною площею 99,34 га, в межах одного поля, посіяв на них і зібрав урожай зерна кукурудзи, своїми діями порушив право власників землі.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до ст. ст. 90, 95, 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Вирощений на належних позивачам земельних ділянках урожай кукурудзи був зібраний і реалізований відповідачем.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ТДВ «Неоальянс» в 2016 році було посіяно і зібрано кукурудзи на зерно на землі площею 541,10 га, обсяг виробництва склав 16766,60 центнерів, реалізовано було 23300 ц зерна кукурудзи, вартість якої без дотацій і ПДВ склала 8422833 грн., це підтверджується даними статистичної звітності щодо виробництва вказаної зернової культури і її реалізації, наданими стороною відповідача (а.с. 1, 6 т.2).

Тобто у результаті розрахунків за даними статистичної звітності можна зробити висновок, що на земельній ділянці площею 99,34 га відповідач зібрав 3077,55 ц зерна кукурудзи і одержав дохід від його реалізації у загальній сумі 1112503,54 грн., з урахуванням ціни реалізованої у 2016 році кукурудзи на зерно - 361,49 грн. за 1 ц.

Неправомірними діями відповідача, що полягали у самовільному обробітку належних позивачам земельних ділянках, вирощенні та збиранні врожаю кукурудзи у 2016 році, заподіяно збитки (упущену вигоду), розмір яких за нормами ч. 3 ст. 22 ЦК України не може бути меншим від доходів, одержаних особою, в даному випадку ТДВ «Неоальянс», яка порушила право, що в сумі складає 1112503,54 грн. і підлягає відшкодуванню на користь кожного з власників землі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - по 556251,77 грн.

Колегія суддів вважає доцільним при проведенні розрахунку користуватись офіційними даними державного статистичного спостереження щодо обсягів виробництва сільськогосподарської культури - кукурудзи на зерно, яка вирощувалась на спірних земельних ділянках, не враховуючи при цьому умовні і теоретичні припущення щодо можливого урожаю соняшнику і доходу від його реалізації, на які послався позивач у своєму розрахунку розміру збитків.

При проведенні розрахунку не враховуються дані, що містяться у наданій представником позивача інформації ДП "Сантрейд" про кількість і вартість придбаної у ТДВ «Неоальянс» кукурудзи (а.с. 52 т. 3), а також наданих представником відповідача довідці про дохід (а.с. 53 т. 3) і копії акту про списання посівів кукурудзи на полях площею 659 га (а.с. 54 т. 3), оскільки вони суперечать наявним у матеріалах справи відомостям, що містяться у статистичних звітах, податковій та бухгалтерській документації відповідача (а.с. 170-251 т. 1, а.с.1-85 т. 2).

Відповідачем не надано жодного котррозрахунку розміру завданих збитків, його доводи зводяться лише до заперечення зазначеного позивачами розміру упущеної вигоди (неодержаних доходів) та незгоди з висновками судової економічної експертизи. Крім того, відповідач зазначає про необхідність врахування витрат виробництва, проте свого обов'язку доводити обставини, на які він посилається не виконав, зокрема ухилився від надання витребуваних судом першої інстанції документів, необхідних для проведення судової-економічної експертизи.

Заперечення відповідача щодо можливості позивачів самостійно обробити належні їм земельні ділянки і виростити, зібрати та реалізувати урожай сільськогосподарської культури, зокрема насіння соняшнику, про яке зазначено у позовній заяві, спростовується долученими до матеріалів справи доказами.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є засновником та керівником ПП «НЕОМАГНІТ ФОГОЛД», яке займається вирощуванням зернових культур, бобових і насіння олійних культур (основний), овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, інших однорічних і дворічних культур, змішаним сільським господарством, після урожайною діяльністю, обробленням насіння для відтворення, діяльність якого пов'язана також із оптовою торгівлею, вантажним автомобільним транспортом, тощо (а.с.191-193 т. 2).

Крім того, доводи позивачів про намір самостійно обробляти належні їм земельні ділянки та наявність такої можливості підтверджуються копіями договорів про наміри щодо співпраці від 10.11.2015 року, згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запланували роботи з вирощування соняшнику (а.с.174, 175 т. 2); актами виконаних робіт від 07.04.2016 року про проведення ПП «НЕОМАГНІТ ФОГОЛД» робіт на земельних ділянках, належних кожному з позивачів, площею 49,67 га (а.с.176, 177 т.2); додатком № 1 від 10.06.2014 року до договору поставки №КД-144/14 від 05.04.2014 року та видатковою накладною № 5179 від 11.06.2014 року про поставку ТОВ «Імперія-Агро» насіння соняшника ПП «НЕОМАГНІТ ФОГОЛД» (а.с.178 т.2); свідоцтвами про реєстрацію сільськогосподарських машин (а.с.218 т. 2).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для вішкодування збитків (неодержаних доходів) на користь позивачів є необґрунтованим, оскільки відповідач користувався спірними земельними ділянками безпідставно, що позбавило власників земельних ділянок права самостійно господарювати на землі, здійснити посіви обраної ними сільськогосподарської культури, одержати дохід від виробленої продукції, якби їхнє право не було порушене.

При розгляді справи та ухваленні судового рішення суд першої інстанції не дотримався встановлених статтями 12, 13, 89, 229, 265 ЦПК України принципів змагальності, диспозитивності, дослідження і оцінки доказів, згідно яких суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції не здійснив належного правосуддя, в рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Не встановивши на підставі належних доказів дійсний розмір завданої позивачам шкоди, не спростувавши та не давши ніякої правової оцінки вищенаведеним доводам сторін, суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволені позову.

Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь кожного з позивачів збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) - по 556251,77 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (55 %) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачами судові витрати, на користьОСОБА_1 6600 грн. - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 250 т. 2, а.с. 9 т. 3) та 15400 грн. - частина суми коштів сплачених за проведення судово-економічної експертизи (а.с. 149 т. 1, а.с. 97 т. 2), на користь ОСОБА_2 4400 грн. - сплаченого судового збору за подання позову (а.с. 1 т. 1) і 13200 грн. - частина суми сплачених коштів за проведення судово-економічної експертизи (а.с.148 т. 1, а.с. 98 т. 2), які необхідно стягнути з ТДВ «Неоальянс».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс» про стягнення упущеної вигоди задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс», , місцезнаходження: Кіровоградська область, смт Новгородка, вул. Кірова, 1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., ІНПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 556251,77 гривень.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс», , місцезнаходження: Кіровоградська область, смт Новгородка, вул. Кірова, 1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНПП: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 556251,77 гривень.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс», , місцезнаходження: Кіровоградська область, смт Новгородка, вул. Кірова, 1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., ІНПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, 22000 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та за послуги з проведення судової-економічної експертизи.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Неоальянс», , місцезнаходження: Кіровоградська область, смт Новгородка, вул. Кірова, 1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., ІНПП: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, 17600 гривень сплаченого судового збору за подання позову та за послуги з проведення судової-економічної експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.А. Кіселик