Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 204/779/16-ц

провадження № 61-5665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року у складі судді Самсонової В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Гайдук В. І., Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2013 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито відновлювальну кредитну лінію зі сплатою 2,5 % на місяць і видано банківську картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 30 листопада 2015 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 11 441,25 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 1 954,96 грн, заборгованості за процентами - 6 665,28 грн, комісії - 1 800 грн, штрафу - 1 021,01 грн.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 441,25 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2013 року у розмірі 1 954,96 грн.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до цих Умов та Правил не містить відомостей про проценти та штрафні санкції, у зв`язку із чим заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 24 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов анкети-заяви, у зв`язку із чим станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 954,96 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги банку у іншій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав доказів узгодження Умов та Правил надання банківських послуг з позичальником.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанцій в частині відмови у позові та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У заяві-анкеті від 24 квітня 2013 року ОСОБА_1 власноруч засвідчила своїм підписом те, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Відсутність підпису позивальника на цих Умовах та Правилах не вказує на те, що вона не була ознайомлена з ними або заперечувала проти них.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Красногвардійського районного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року цивільну справу № 204/779/16-ц передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 24 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачки (а. с. 4).

Згідно з умовами зазначеної заяви ОСОБА_1 отримала від позивача кредитну картку зі встановленим лімітом кредитних коштів.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши ОСОБА_1 кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 2 000 грн. Відповідачка отримала цю картку та використала кредитні кошти в своїх цілях, що нею не заперечувалось.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2015 року становить 11 441,25 грн та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 954,96 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6 665,28 грн, заборгованості за пенею та комісією - 1 800 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 521,01 грн (а. с. 3).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди позивача з рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 665,28 грн, заборгованості за пенею та комісією - 1 800 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 521,01 грн.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням викладеного відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З матеріалів справи відомо, що у заяві ОСОБА_1 від 24 липня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 6 665,28 грн, комісії - 1 800 грн, штрафу - 1 021,01 грн, оскільки банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині.

Отже, доводи касаційної скарги не вказують на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк