Дата документу 19.03.2019 Справа № 337/813/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/813/18
Провадження №22-ц/807/1275/19
Головуючий в 1-й інстанції Гуцал О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2018 року, ухвалене в м. Оріхів (повний текст рішення складено 26.12.2018) у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року до суду звернувся позивач із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що з 10.09.2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5, з якою мають спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач та ОСОБА_5 проживають окремо. Донька на даний час проживає разом із відповідачем. ОСОБА_5 з того часу, як дитина стала проживати з нею окремо, перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, уникає зустрічей. Постійні сварки, які провокувала відповідач під час спільного проживання та її поведінка після розлучення, що виявляється у перешкоджанні в спілкуванні з дитиною та постійних зверненнях до правоохоронних органів із завідомо неправдивими заявами про вчинення позивачем злочинів, спричиняють позивачу моральні страждання. Моральну шкоду позивач обґрунтовує емоційними та душевними стражданнями, хвилюваннями і оцінює її в 35000,00 грн. Крім цього, у позивача та відповідача на час їх спільного проживання був спільний бюджет, який складав 1900,00 доларів США. Вказані кошти відповідач забрала собі при переїзді, тому позивач просить стягнути з відповідача також матеріальну шкоду в розмірі 950 доларів США.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скарги, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_6 в апеляційні скарзі, просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутої суми моральної шкоди, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги ОСОБА_5 є те, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують вину відповідача у невиконанні рішення суду від 26.02.2018 року про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Крім того, позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, а за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Узагальненими доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 є те, що розмір моральної шкоди в сумі 500 грн. не відповідає ступеню моральних страждань, які понесені позивачем у справі і є явно неспівмірним з встановленим фактом порушення прав батька на вільне спілкування зі своєю дитиною.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 ОСОБА_5 зазначає, що з рішенням суду, яке оскаржується вона не погоджується, вважає його незаконним, з підстав наведених в її апеляційній скарзі, тому в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 просить відмовити.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 ОСОБА_6 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, обставини, на які посилається апелянт є недоведеними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 з 10.09.2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5 від якого сторони мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.11.2017 року у розірванні шлюбу між сторонами відмовлено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини та на утримання дружини.

Згідно до розрахунків заборгованості по аліментам у позивача ОСОБА_6 наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.82-84, 108-109).

З квітня 2017 року сторони у справі спільно не проживають.

Згідно до довідки № 768 від 04.06.2018 року виданої Комишуваською селищною радою, ОСОБА_5 фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації, разом із дитиною ОСОБА_7 (а.с.80)

26.02.2018 року було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та вирішено визначити спосіб участі ОСОБА_6 як батька у вихованні доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з можливістю систематичних побачень, а саме: один раз на тиждень в суботу з 11-00 до 14-00 години за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері дитини ОСОБА_5 (а.с.139).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку що відповідачем визнано факт уникнення зустрічей із позивачем через його поведінку. Суд погодився з доводами позивача щодо понесених ним моральних страждань у звязку із перешкодами у спілкуванні з дитиною, оскільки вони підтверджені відповідними доказами.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, в решті позовних вимог, рішення суду, апеляційною інстанціє не перевіряється, оскільки не оскаржується сторонами у справі.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод . Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд повинен враховувати роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов не врахував, те що в матеріалах справи відсутні належні докази невиконання відповідачем рішення суду від 26.02.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Так, за вказаним рішенням суду від 26.02.2018 року про визначення способу участі ОСОБА_6 як батька у вихованні доньки виконавчий лист був виданий 23.05.2019 року (а.с.139 зворот). Виконавче провадження за виконавчим документом відкрито лише 04.09.2018 року (а.с.166).

09.10.2018 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_6 було направлено попередження про необхідність прибуття для побачення з дитиною (а.с. 174-175).

Відповідно до актів складених державним виконавцем 15.09.2018, 22.09.2018, 29.09.2018, 06.10.2018, 13.10.2018, 20.10.2018 (а.с. 167-172), саме ОСОБА_6 у визначений судом час за місцем проживання дитини для побачення з нею не зявився.

В акті державного виконавця від 24.10.2018 року (а.с.173) зазначено, що своїми діями, що полягають у неприбутті на побачення з дитиною стягувач ОСОБА_6 перешкоджає проведенню виконавчих дій, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу без виконання.

Відповідно до постанови від 29.10.2018 року складеної державним виконавцем, виконавчий лист було повернуто стягувачу (а.с.177) з зазначених вище підстав.

Таким чином, матеріали справи не тільки, не містять належних доказів ухилення відповідачки від виконання рішення суду, а навпаки вказують на те, що воно не виконувалось через бездіяльність позивача.

Всі дії сторін у цій справі до дати відкриття виконавчого провадження 04.09.2018 року не можуть бути враховані при розгляді справи оскільки вони вказують лише на те, що між сторонами існував спір щодо участі у вихованні дитини, який і був вирішений судом.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачеві завдана моральна шкода будь-якими діями відповідача. Відсутні також докази того, що зазначені позивачем захворювання знаходяться у причинно-наслідковому звязку з діями чи бездіяльністю відповідача.

При ухваленні цього судового рішення апеляційний суд також враховує те, що за матеріалами справи за позивачем станом на час звернення його до суду з цим позовом наявна заборгованість за аліментами стягнутими за іншім рішенням суду, на утримання відповідачки до досягнення дитиною 3-х років заборгованість у розмірі 3300 грн. (а.с. 109), та головне на дитину - 17067,68 грн. (а.с. 82). Сам позивач апеляційному суду зазначив, що він оспорює і не погоджується з такими розмірами заборгованості, однак аліментів на дитину зараз не платить. Враховуючи те, що відповідач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до 3-х років, вона повністю за свій рахунок утримує себе та малолітню дитину, яка на даний час досягла віку лише 2-х років, будь-яке стягнення з неї заявлених в позові коштів буде не в інтересах дитини, оскільки безпосередньо вплине на бюджет її матері, який є на даний час єдиним джерелом існування самої дитини, бо іншого матеріали справи не містять.

У звязку з викладеним, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 слід відмовити, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовним вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2018 рок у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завданої моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Решта рішення не оскаржується і не переглядається.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: О.В. Крилова

ОСОБА_3