Дата документу 13.03.2019 Справа № 310/7320/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/7320/16-ц Головуючий у 1 інстанції Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/807/483/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі протоколу № 197705 від 15. 09. 2016 року проведення електронних торгів та акту державного виконавця про проведення електронних торгів від 04. 10. 2016 року він є власником трикімнатної квартири № 93 по вул. Північна (Морозова), 25 в м. Бердянську Запорізької області.

Проте колишня власниця цієї квартири ОСОБА_4 та її син ОСОБА_6, який зареєстрованій в цьому приміщенні, з квартири виселятися відмовляються, з реєстрації не знялися, що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом.

Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом, та виселити їх.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою № 93 по вул. Північна (до перейменування Морозова), 25 в м. Бердянську Запорізької області.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з трикімнатної квартири № 93 по вул. Північна (до перейменування Морозова), 25 в м. Бердянську Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням суду першої інстанції виходив з того, що у звязку з припиненням права власності особи на жиле приміщення особа втрачає право користування цим приміщенням.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником трикімнатної квартири № 93 по вул. Північна (до перейменування Морозова), 25 в м. Бердянську Запорізької області в порядку проведення електронних торгів, що підтверджено актом державного виконавця про проведення електронних торгів від 04. 10. 2016 року, копією свідоцтва приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 07. 10. 2016 року, реєстровий номер 1835, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 16790199.

На момент проведення електронних торгів та на теперішній час на реєстраційному обліку перебувають колишня власниця квартири - ОСОБА_4 та її син ОСОБА_6, який також зареєстрований у ній.

На сьогоднішній день відповідачі з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялися, приміщення не звільнили.

Рішенням Бердянського суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року, залишеним без змін

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4, до державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_7, відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та акту про проведення електронних торгів.

Вищевказаними рішеннями встановлено, що 17.08.2007 року між ВАТ "Фінанси та кредит", правонаступником якого є AT "Банк" Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 7-4163-087 К. У якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 17.08.2007 року між ОСОБА_4 та банком був укладений договір іпотеки, предметом якого є: трикімнатна квартира №93 по вул.. Морозова (північна), буд. 25, за №2126, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2013 року по справі №№ 801/12089/2012 було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість по кредитному договору № 7-4163-087 К від 17.08.20007 року та договору поруки № 7-4163-08 П від 17.08.2007 року. Це рішення перебувало на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції.

В межах даного виконавчого провадження 24.08.2016 року було проведено електронні торги по реалізації арештованого нерухомого майна (квартири № 93, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: вул.. Морозова (Північна), буд. 25). Реалізація проводилася ТОВ "СЕТАМ". Торги відбувалися з 22.08.2016 року до 24.08.2016 року.

За результатом проведення електронних торгів ОСОБА_5 є власником трикімнатної квартири № 93 по вул. Північна (до перейменування Морозова), 25 в м. Бердянську Запорізької області.

Відповідно до ч.4 ст. 82 обставини, встановлені судовим рішенням , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтями 383 ЦК України, та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири).

Відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що, не звільняючи квартиру та продовжуючи в ній мешкати, відповідачі порушують право власності нового власника квартири, яке у відповідності до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України усунув ці порушення шляхом виселення всіх відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

При цьому, суд першої інстанції під час оцінки правових підстав позову та характеру спірних правовідносин мав врахувати, що житлові правовідносини - це відносини, у тому числі, пов'язані з безпосереднім користуванням житлом членами сім'ї управомоченої особи, припиненням права власності на житло і/або права користування (позбавлення) житлом. При цьому житлові правовідносини можуть носити як речово-правовий, так й зобов'язальний характер. Продаж майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що відповідним чином впливало на визначення належного до застосуванню способу захисту, що є похідним від вимоги про примусове виконання обов'язку в натурі.

Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12. Згідно з цим правовим висновком, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, існування між сторонами відносних за своєю природою правовідносин вочевидь впливатиме на визначення та обрання такого способу захисту порушеного або невизнаного цивільного права та інтересу, що відповідатиме суті цих цивільних відносин.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування та виселення є взаємовиключними, оскільки визнання осіб такими, що втратили право користування особи майном за ст..ст. 71,71 ЖК УРСР у звязку не проживанням в приміщенні більше встановленого Законом строку. Оскільки встановлено, що відповідачі мешкають в спірному приміщенні, вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, а саме, положень ст. 109 ЖК УРСР, за якими їх не може бути виселено без надання іншого житла, колегія встановила наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивач придбав спірну квартиру з прилюдних торгів та належним чином оформив право власності на цю квартиру, отримавши свідоцтво про право власності та внісши ці дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5 придбав квартиру на електронних торгах, а тому у нього відсутній обов'язок забезпечувати житлом відповідачів.

Відповідачі намагались визнати торги недійсними, але у задоволенні позову було відмовлено

Отже, оскільки право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру припинилось з моменту її продажу на прилюдних торгах, переможцем яких став позивач, то новий власник квартири, як добросовісний набувач вправі ставити питання про усунення йому перешкод в користуванні власністю, які заявлено позивачем з підстав, передбачених цивільним кодексом, зокрема, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, які регулюють захист права власності.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу частково обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду в частині визнання осіб такими, що втратили право користування, та в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовляє. В іншій частині позову про виселення рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2018 року у цій справі в частині визнання особи такою, що втратила право користування скасувати, та в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 про виселення рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: