Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/6778/16-ц

провадження № 61-18241св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року у складі судді Домусчі Л. В., ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 : заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 травня 2008 року, а саме: - заборгованість за кредитом - 1 123,73 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 587,44 грн; - заборгованість за пенею та комісією - 3 061,23 грн; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; - штраф (процентна ставка) - 738,62 грн; судові витрати у розмірі - 1 378,00 грн.

Позов мотивовано тим, що за укладеним 15 травня 2008 року з ОСОБА_2 кредитним договором № б/н (далі - Кредитний договір) остання отримала від Банку кредит у розмірі - 2 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 28,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, який відповідає строку дії картки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що банк пропустив строк звернення до суду, про застосування якого зробила заяву відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки в межах позовної давності в розмірі 11 650, 80 грн та ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення процентів та неустойки в межах позовної давності в розмірі 11 650,80 грн.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог, оскільки не врахували висновку Верховного Суду України, у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню із відповідача у межах позовної давності.Судами належним чином не досліджено право на отримання процентів за користування чужими грошовими коштами та відповідальності за порушення умов зобов`язання. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотриманих боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14.

Позиція інших учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги у повному обсязі. Крім того, просить вважати заперечення в частині обґрунтування пропуску позовної давності - заявою про застосування позовної давності.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи № 522/6778/16-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 522/6778/16-ц надійшли до Верховного Суду.

12 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Встановлено, що 15 травня 2008 року ОСОБА_2 підписала заяву про надання кредиту, отримала у Банку кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Строк дії картки - травень 2012 року.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав кредит у розмірі, встановленому договором. В зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором від 15 травня 2008 року заборгованість за кредитом станом на 28 лютого 2016 року становить - 16 011,02 грн:заборгованість за кредитом - 1 123,73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 587,44 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 3 061,23 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна ставка) - 738,62 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що строк дії картки був визначений травень 2012 року, останній платіж здійснено 05 лютого 2013 року, 24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про застосування позовної давності, а з позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду 19 квітня 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону».

Судові рішення в оскарженій частині взагалі не містять висновків по суті спору щодо позовних вимог про стягнення процентів та неустойки.

В той же час у пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у справі, що переглядається, після спливу строку кредитування (закінчення строку дії картки - травень 2012 року), банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положеннями частини другої статті 625 ЦК України, які не були предмет позову та судового розгляду.

Укладаючи кредитний договір сторони підписали Анкету-заяву, в якій зазначено кредитний ліміт - 3000 грн. та довідку про умови кредитування, в якій зазначені розмір відсотків за користування кредитом. Інформація щодо порядку збільшення процентної ставки за користування кредитом в довідці відсутня.

В касаційній скарзі позивач посилався на те, що в Умовах і правилах надання послуг, на які погодився відповідач, встановлена змінювана процентна ставка. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки належить відмовити за безпідставністю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанції в оскарженій частині постановлено без додержанням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої та апеляційної інстанції в оскарженій частині змінити, виклавши мотивувальну частину судових рішень в редакції цієї постанови.

Керуючись статями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та неустойки змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук