Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/12151/16-ц

провадження № 61-29376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року у складі судді Кравчук Т. С. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що за розпискою від 17 грудня 2013 року він позичив ОСОБА_2 12 000 доларів США, строком до 15 листопада 2012 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики, а саме, заборгованість за розпискою в розмірі 95 916, 00 грн.; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 788, 35 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.

За виконавчими листами від 26 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження.

Від виконання зазначеного рішення суду відповідач ухиляється, на теперішній час рішення суду не виконано.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив перевести на ОСОБА_3 права і обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності задоволено.

Переведено на ОСОБА_3 права і обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач добровільно не виконує вимоги рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики від 17 грудня 2013 року, а тому можливо звернути стягнення на належне ОСОБА_2 майно у вигляді 1/4 частки квартири по АДРЕСА_1 . Відповідач відмовляється від продажу своєї частки, а інші співвласники відмовляються від придбання цієї частки боржника - відповідача, тому є підстави для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року - залишено без змін.

Ухвала суду мотивована тим, що ухваливши рішення по даній справі, суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов`язки апелянта.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щорішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто заборгованість у розмірі 1 598 000, 00 грн та судовий збір. Даним рішенням він набув статус кредитора. Судом першої інстанції порушено правило виключної підсудності, оскільки спірна квартира знаходиться у Київському районі м. Одеси. Суд не залучив його як іншого кредитора в якості третьої особи по справі. Суд визнав право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , на яку було накладено арешт.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року матеріали цивільної справи № 522/12151/16-ц надійшли до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальника) грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США, а відповідач (позичальник) зобов`язувалася повернути таку суму грошових коштів (суму позики) до 15 листопада 2012 року.

Відповідач суму позики не повернула.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 15 жовтня 2012 року в розмірі 95916, 00 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 788, 35 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір.

За виконавчими листами від 26 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири по АДРЕСА_1 по 1 /4 частині квартири кожний.

03 жовтня 2014 року відповідач уклала шлюб, змінила своє прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (2004 року), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом вищезазначених норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, якщо ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №520/16860/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , служба у справах дітей Одеської міської ради про переведення права і обов`язку, визнання права власності, припинення права власності, зменшення суми боргу.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Переведення прав та обов`язків співвласника не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та інші співвласники, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки переведення прав та обов`язків співвласника зачіпає майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишити поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводи ОСОБА_5 про те, що він також є кредитором ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2013 року по справі № 520/1930/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 1 598 000 гривень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв'язку з наведеним колегія судів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року скасувати.

Справу №522/12151/16-ц направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована ухвала апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук