Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 2-3386/11

провадження № 61-12904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Котунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ВАТ «КБ «Актив-Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк», банк), у грудні 2009 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит від 04 грудня 2007 року № 36.1.07/ДЖ-12 у розмірі 248 531, 38 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 36.1.07/ДЖ-12, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 279 000, 00 грн строком до 04 грудня 2037 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 10, 7 % річних. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно 04 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання кредитного договору, здійснювати погашення кредиту рівними частинами у сумі не менше 775, 00 грн та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом.

Також 04 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати перед банком солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням позичальником умов іпотечного кредиту банк надіслав відповідачам листи від 27 березня 2008 року № 232, від 12 вересня 2008 року № 288/1, від 13 жовтня 2008 року № 347, від 20 листопада 2008 року № 400, від 08 січня 2009 року № 426, від 24 березня 2009 року № 999/03-3, від 24 березня 2009 року № 1000/03-3 з вимогою дострокового повернення кредиту. Однак на зазначені вимоги відповідачі не відреагували, умови договору не виконали, кредит не повернули та не сплатили проценти.

Стислий виклад заперечень відповідачів

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково, проти стягнення заборгованості за кредитом не заперечував, але у зв'язку із істотним погіршенням майнового стану відповідачів просив зменшити розмір неустойки до 8 338, 18 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2012 року позов ПАТ «КБ «Актив-Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит від 04 грудня 2007 року № 36.1.07/ДЖ-12 у сумі 248 516, 17 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_2 порушив умови договору та норми чинного законодавства, не виконав умови кредитного договору. При цьому суд вважав, що не підлягає задоволенню клопотання відповідачів про зменшення розміру пені, оскільки сума заборгованості за кредитним договором значно перевищує суму пені. Відповідачами не надано судові доказів щодо наявності обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру неустойки. В судовому засіданні не встановлено вини кредитора у невиконанні відповідачами зобов'язань за договором іпотечного кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно 248 516, 17 грн скасовано. У задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором відмовлено. Рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з відповідним позовом до поручителя. Зі збігом строку дії поруки жодних дій з реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Цих вимог банк не врахував, з вимогою про дострокове погашення кредиту банк звернувся вперше 27 березня 2008 року і встановив строк 30 днів для погашення заборгованості за кредитом, зазначивши загальну заборгованість, а з позовом до поручителя звернувся до суду 22 грудня 2009 року, тобто строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, банк не дотримався.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій засобами поштового зв'язку у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Актив-Банк» просило скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2012 року залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, через 6 років після ухвалення рішення суду першої інстанції, при цьому у першій інстанції брав участь представник ОСОБА_3, а тому вона була повідомлена про наявність судового рішення у справі через свого представника. Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник ОСОБА_3 визнав суму заборгованості, проте просив зменшити розмір неустойки. Пунктом 4.3 договору покури передбачено, що припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання не допускається, умовами договору поруки передбачено дію договору поруки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, а отже висновки апеляційного суду, на переконання заявника, про припинення поруки не відповідають положенням договору поруки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХКАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 36.1.07/ДЖ -12, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 279 000, 00 грн, строком погашення не пізніше 03 грудня 2037 року. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 повинен був щомісячно 04 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання кредитного договору, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 775, 00 грн та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом.

04 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Актив-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати перед банком солідарно в повному обсязі за належне і своєчасне виконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит.

ОСОБА_2 взяті на себе за договором зобов'язання своєчасно не виконав, грошові кошти за кредитним договором у повному розмірі не сплачував, у зв'язку із чим на 18 квітня 2012 року загальна сума заборгованості становила 215 178, 68 грн, сума пені за період з 19 квітня 2011 року до 18 квітня 2012 року становила 33 337, 49 грн, а загальна сума заборгованості - 248 516, 17 грн.

27 березня 2008 року, 12 вересня 2008 року, 13 жовтня 2008 року, 20 листопада 2008 року, 08 січня 2009 року, 24 березня 2009 року банк направляв позичальнику та поручителю вимоги про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань, але відповідачі не виконали умови, викладені у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Вперше звертаючись із вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом, 27 березня 2008 року банк встановив строк для погашення заборгованості 30 днів.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Під час оцінки дотримання апеляційним судом норм процесуального права Верховний Суд врахував таке.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

У справі, що переглядається, 10 травня 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у цій справі, під час проголошення якого був присутній представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 12 жовтня 2011 року (том 1, а. с. 65, 167-170).

ОСОБА_3 09 грудня 2016 року подала апеляційну скаргу на зазначене рішення та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Посилаючись на поважність причин пропуску строку, зазначала, що не була сповіщена про розгляд цієї справи, копію оскаржуваного рішення отримала лише 08 грудня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6, який діяв в інтересах ОСОБА_3, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2012 року відмовлено. Апеляційний суд вважав апеляційну скаргу поданою з дотриманням строків на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Зробивши висновок, що 10 травня 2012 року у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 або її представник не були присутніми, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_4, який був присутнім у судовому засіданні під час проголошення оскарженого рішення суду першої інстанції, представляв інтереси ОСОБА_3, діяв на підставі довіреності від 12 жовтня 2011 року, відомості про скасування або відкликання довіреності у матеріалах справи відсутні. Зауваження з приводу неправильності та неповноти ведення журналу судового засідання заявником не подавалися.

Зважаючи на наведене, початок перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції для ОСОБА_3 розпочався за правилами частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року з моменту проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд наведеного не врахував, ухвалив судове рішення про відкриття апеляційного провадження за скаргою на рішення суду першої інстанції, що набрало законної сили в передбаченому процесуальним законом порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99,§§ 51 і 52, ECHR 2003-X)

(§ 46 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (§ 47 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

За змістом § 52 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав ЄСПЛ постановив, що було допущено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції

(§ 53 рішення).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд, усупереч зазначеним вимогам процесуального закону, необґрунтовано відкрив апеляційне оскарження після спливу значного періоду часу (5 років) без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності.

Констатовані судом процесуальні порушення можуть бути усунуті в спосіб скасування рішень апеляційного суду, постановлених на етапі поновлення строку на апеляційне оскарження й ухвалення рішення за наслідками апеляційного провадження з направленням справи до того самого суду для вирішення процесуальних питань, пов'язаних з прийняттям апеляційної скарги ОСОБА_3, та постановлення рішень відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Згідно з частиною другою статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

Верховний Суд, здійснивши аналіз змісту касаційної скарги, зробив висновок, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції розгляду апеляційної скарги, поданої з порушенням процесуальних строків, стосуються процесуальних рішень суду апеляційної інстанції щодо безпідставного та необґрунтованого поновлення строку відповідачу на оскарження рішення суду першої інстанції.

Заявником також оскаржуються ухвали апеляційного суду про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження у зв'язку з відсутністю (за висновками апеляційного суду) факту пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції та відкриттям апеляційного провадження з порушенням правил процесуального закону.

Скасування рішення апеляційного суду без одночасного вирішення питання про скасування інших ухвал апеляційного суду - про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та про відкриття апеляційного провадження - не матиме правового значення для вирішення спору по суті та ухвалення остаточного рішення у справі.

Враховуючи, що відповідно до вимог статті 389 ЦПК України ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження підлягають касаційному оскарженню разом із рішенням суду, скарги на такі ухвали розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на судові рішення.

Враховуючи те, що ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року та від 02 березня 2017 року порушено вимоги статті 297 ЦПК України 2004 року під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року переглянуте судове рішення, яке набрало законної сили, за скаргою, поданою з пропуском строку на апеляційне оскарження, зазначені судові рішення апеляційного суду не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 411 ЦПК України це є підставою для скасування судових рішень, ухвалених зі стадії відкриття апеляційного провадження, з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд повинен повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із урахуванням принципу res judicata з наведенням обґрунтованих мотивів наявності підстав для відкриття чи відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не переглядалось в апеляційному порядку, питання про його законність та обґрунтованість не можуть бути вирішені судом касаційної інстанції під час розгляду цієї касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак