судді Лесько Алли Олексіївни
щодо постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року
Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:головуючого - Висоцької В. С., суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., ШтеликС. П. розглянутоу порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року в складі судді Букіної О. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Борисової О. В. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, з участю третьої особи - ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Постановою Верховного Суду у складі зазначеної колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року залишено без змін.
Фабула справи
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Позовна заява мотивована тим, що з 27 вересня 1997 року до 11 березня 2004 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі виконавчого листа, виданого 24 лютого 2011 року на виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва, з відповідача стягувалися аліменти на утримання дочки. ІНФОРМАЦІЯ_1 року дочка ОСОБА_6 набула повноліття.
Дочка проживає разом з нею та є студентом Київського університету права Національної академії наук України за напрямом підготовки «Право», освітнього рівня бакалавр, терміном навчання: з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2020 року, тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просила стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову й до досягнення дочкою двадцяти трьох років, за умови продовження навчання.
2. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позову - 12 жовтня 2016 року до закінчення навчання - 30 червня 2020 року.
У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач перебуває в працездатному віці, у зв'язку з чим має можливість надавати кошти на утримання власної дочки, яка продовжує навчання.

3. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

4. У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить зазначені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що відповідно до положень статті 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладається за умови, що особа має можливість сплачувати кошти, в той час як його єдиним джерелом для існування є пенсія по інвалідності у розмірі 1 347,00 грн.

Крім того, зазначив, що 17 жовтня 2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва був позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що судами не взяті до уваги наведені обставини, внаслідок чого судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просив скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року, справу направити на новий розгляд.

5. ОСОБА_5 надала заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити.

Основні мотиви постанови Верховного Суду

1. Суд установив, що ОСОБА_4 є студентом першого курсу денної форми навчання Київського університету права Національної академії наук України за напрямом підготовки «Право». Термін навчання: з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2020 року. Навчання платне, стипендія не виплачується.

ОСОБА_4 знаходиться на утриманні своєї матері ОСОБА_5

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Звернувшись до суду з позовом, позивач надала копію свідоцтва про народження повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; довідку з вищого навчального закладу, відповідно до якої дочка продовжує навчання та передбачувана дата закінчення навчання - 30 червня 2020 року.

Як вбачається з копії довідки про встановлення ОСОБА_4 інвалідності третьої групи, в ній відсутні рекомендації щодо неможливості працювати, тобто його не визнано непрацездатним, а тільки рекомендовані певні обмеження в роботі.

Відповідач знаходиться у працездатному віці, друга група інвалідності була змінена на третю, тобто стан його здоров'я поліпшився, отже, він має можливість надавати кошти на утримання дочки, яка продовжує навчання.

Довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, у відповідача це єдине джерело доходів.

2. Також суд вважав безпідставними посилання ОСОБА_4 на те, що його було позбавлено батьківських прав стосовно ОСОБА_4, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України).

3. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не проти сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, але не може змиритись з тим, що його позбавили батьківських прав стосовно дочки.

4. Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважала за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Правові підстави незгоди з постановою Верховного Суду

1. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Глава 15 Сімейного кодексу України містить норми, якими встановлено обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 СК України, яка визначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

2. Глава 16 СК України передбачає підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання.

Статтею 199 СК України визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Відповідно до норм цієї статті, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

3. Стаття 6 СК України дає правове визначення особи, яка має статус дитини. Відповідно до норм цієї статті правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

За змістом наведених норм закону після досягнення віку вісімнадцяти років особа втрачає правовий статус дитини в розумінні норм СК України.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначений статтею 199 СК України, та передбачає утримання їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Такий обов'язок за своєю правою природою не є тотожним передбаченому главою 15 СК України обов'язку матері, батька утримувати дитину.

4. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року відповідач був позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6.

5. Стаття 166 СК України визначає правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Згідно частин другої та третьої цієї статті особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, частини друга та третя цієї статті щодо правового обов'язку утримувати дитину та сплачувати аліменти на її утримання слід застосовувати з урахуванням правового статусу особи як «дитини», визначеного статтею 6 СК України, який особа втрачає після досягнення вісімнадцяти років.

Тому, на мою думку, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначений статтею 199 СК України, та передбачає утримання повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років, не виникає у батьків, позбавлених батьківських прав.

6. Такий підхід узгоджується зі змістом статті 202 СК України, відповідно до якої, за загальним правилом, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Однак, відповідно до частини другої цієї статті, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

7. Також слід звернути увагу, що у главі 15 СК України застосовується правове визначення «дитина», а у главі 16 СК України застосовується визначення «повнолітніх дочку, сина».

8. Оскільки статтею 6 СК України чітко визначено правовий статус особи як «дитини», для цілей цього Кодексу не може бути застосовано розширене тлумачення терміну «діти спадкодавця», передбаченого статтею 1261 ЦК України «Перша черга спадкоємців за законом».

9. Та обставина, що в законодавстві відсутнє пряме виключення для батьків, які позбавлені батьківських прав, щодо обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не може сама по собі породжувати такий обов'язок, оскільки за змістом статті 57 Конституції України на особу не може бути покладено виконання будь-якого обов'язку, який чітко не передбачений законом.

Таким чином, судові рішення першої та апеляційної інстанції, на мою думку, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

10. Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин вважаю, що при розгляді даної справи були наявними передбачені статтею 412 ЦПК України підстави для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_4, скасування ухвалених у справі судових рішень та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5.

Суддя А. О. Лесько