Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2019 Справа №607/3119/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про передачу дитини для проживання з батьком ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить передати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проживання з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що рішенням від 16.11.2018 року у справі №607/1114/17 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області визначив спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу частину щорічних літніх канікул. Позивач, на виконання цього рішення, у визначений час, з`являвся за адресою АДРЕСА_1 , де в кімнаті гуртожитку проживає його син ОСОБА_5 разом зі своєю матір`ю. Не бажаючи щоб син спілкувався з батьком, ОСОБА_3 виштовхувала позивача з кімнати, де перебував ОСОБА_6 ОСОБА_5 , та закривала двері. Про це, позивач повідомляв поліцію, патрульні інспектори якої фіксували події. Своїми діями відповідач умисно ухилилася від виконання згаданого рішення суду, що є на думку позивача, в силу вимог ч.4 ст.159 СК України, підставою для того, щоб суд передав дитину для проживання з батьком.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року, на підставі ст. 53 ЦПК України, залучено Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

01 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про витребування із Управління патрульної поліції в Тернопільській області (вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003) відеозаписів з нагрудних камер (відеореєстраторів) патрульних поліцейських, що здійснювали виїзд за адресою вул. Н. АДРЕСА_2 м.Тернопіль 31.12.2018 року, 07.01.2019 року, 12.01.2018 року, 21.01.2019 року, 26.01.2019 року, 28.01.2019 року внаслідок повідомлення ОСОБА_1 на гарячу лінію «102».

17 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про витребування у Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради (м.Тернопіль, вул..Рєпіна,11) інформацію щодо медичного обстеження ОСОБА_1 проведеного лікарем, який у складі бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги здійснював виїзд 12 січня 2019 року за адресою АДРЕСА_2 , 37 АДРЕСА_3 .

17 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про передачу дитини для проживання з батьком.

02 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про витребування із Управління патрульної поліції в Тернопільській області (вул. Котляревського, 24, м.Тернопіль, 46003) відеозаписів з нагрудних камер (відеореєстраторів) патрульних поліцейських, що здійснювали виїзд за адресою: м.Тернопіль АДРЕСА_2 подій, що мали місце 27 та 29 квітня 2019 року внаслідок повідомлення ОСОБА_1 на гарячу лінію 102.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про передачу дитини для проживання з батьком та призначити справу для розгляду по суті.

20 червня 2019 року, за клопотанням представника Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу, якою, з метою дотримання якнайкращих інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 , зобов`язано Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідач у строки встановлені судом письмового відзиву на позов не подавав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Суду повідомив, що неодноразово приїзджав з метою побачень до свого малолітнього сина ОСОБА_4 за місцем його проживання, у дні встановлених рішенням суду, однак відповідач чинила перешкоди йому у цьому, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Тому вважає, що слід застосувати вимоги передбачені ч.4 ст.159 СК України та передати дитину ОСОБА_4 для проживання із батьком.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у задоволенні позову просить відмовити. Суду пояснив, що відповідач здійснюючи побачення з неповнолітнім ОСОБА_4 піднімав на нього руку, залякував її, внаслідок чого дитина не бажала проводити побачення із батьком, відтак проживати разом із ним. Крім цього, зазначив, що проживання дитини з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини, а тому посилання позивача на ч.4 ст.159 СК України, як на підставу передачі дитини на проживання із батьком вважає безпідставним. Також заперечив щодо вчинення перешкод матір`ю неповнолітнього у побачення його із батьком, оскільки під час проведення таких побачень було враховано бажання самої дитини щодо їх проведення.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вважає, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2009 по 2012 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, ухвалено визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши, що батько проводить з чином час за наступним графіком: щопонеділка з 10.00 год. до 12.00 год.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10.00 год. до 18.00 год.; другу частину щорічних літніх канікул.

Як вбачається із, наявних при матеріалах справи Витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2019 р., 09.01.2019 р. та 15.01.2019 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_1 з приводу того, що 31.12.2018 р., 07.01.2019 р., та 12.01.2019 р. ОСОБА_3 , в приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_1 завдала йому тілесних ушкоджень.

15 січня 2019 року ОСОБА_1 звертався в Тернопільську місцеву прокуратуру із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, з приводу того, що на виконання рішення суду від 16.11.2018 року, 14.01.2019 року о 10:10 год ОСОБА_1 прибув за адресою АДРЕСА_1 , де проживає його син з матір`ю. Однак вона не впустила його до кімнати. Про це ОСОБА_1 повідомив поліцію, зателефонувавши на гарячу лінію «102». У присутності поліцейських, які прибули близько 10:45 год за вказаною адресою, ОСОБА_3 закрила двері кімнати, де перебував ОСОБА_6 ОСОБА_5 , чим умисно перешкодила виконанню рішення. Згодом, близько 11:40 год повела сина на вулицю та посадила в автомобіль марки Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував брат відповідача ОСОБА_7

24 січня 2019 року ОСОБА_1 звертався в Тернопільську місцеву прокуратуру із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, з приводу того, що на виконання рішення суду від 16.11.2018 року у справі №607/1114/17 про те, що 21.01.2018 року о 10:00 год ОСОБА_1 прибув за адресою АДРЕСА_1 де проживає його син з матір`ю ОСОБА_3 , однак вона не впустила до кімнати, ставши в дверях, позбавивши можливості заявнику вдягнути сина, а згодом закрила двері. Про це ОСОБА_1 , повідомив поліцію, зателефонувавши на гарячу лінію «102». За викликом прибув патруль поліції УПП в Тернопільській області Адам`як С.С., ОСОБА_8 A ОСОБА_9 . Після надання останнім письмових пояснень ОСОБА_3 закрила двері в їх присутності.

Згідно наявної при матеріалах справи Карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) до громадянина ОСОБА_1 12 січня 2019 року та довідки лікаря нейрохірурга, під огляду 12.01.2019 р. о 15:00 год, ОСОБА_1 постановлено діагноз: поверхнева травма голови: забій м`яких тканин потиличної ділянки голови.

Як вбачається із відеозапису з нагрудних камер (відеореєстраторів) працівників поліції про події, які мали місце 31.12.2018 року., 21.01.2019 року, 26.01.2019 року, 07.01.2019 року, 14.01.2019 року між позивачем та відповідачем існують неприязні відносини з приводу побачень відповідача з його неповнолітнім сином. Під час фіксування зазначених подій відповідач пояснила, що неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не бажає здійснювати побачень із батьком, оскільки батько шарпає його, через що він боїться його.

Як вбачається із відеозапису нагрудних камер (відео реєстраторів) працівників поліції, які мали місце 25.03.2019 року, 13.04.2019 року та 27.04.2019 року при виїзді на місце події було зафіксовано факт відсутності відповідачки за місцем свого проживання, відтак неможливості проведення побачень позивачем із своїм неповнолітнім сином.

Як вбачається із відеозапису з нагрудних камер (відеореєстраторів) працівників поліції про події, яка мала місце 29.04.2019 року, при виїзді на місце події встановлено факт небажання неповнолітнього ОСОБА_4 проводити побачення із своїм батьком ОСОБА_1 . Із пояснень матері відповідача по справі вбачається, що позивач заподіяв неповнолітньому сину ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а тому вона змушена була припинити спілкування його із батьком.

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки, які є працівниками патрульної поліції УПП в Тернопільській області ДПП Адам`як С.С., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по тих фактах, коли вони були присутні на виїзді за викликом позивача на місці події, а саме 21.01.2019 року, 25.03.2019 року, 27.04.2019 року.

Згідно інформації, викладеній в листі Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області №Б-59/19 від 09 квітня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 зазначено, що в ході проведення перевірки його звернення про те, що 25.03.2019 року, за адресою АДРЕСА_1 , його колишня дружина ОСОБА_3 , не виконує рішення суду та перешкоджає йому бачитися із їх спільною дитиною, проводилось спілкування із гр. ОСОБА_3 , яка повідомила, що 25.03.2019 року з 09:00 год. вона разом із сином ОСОБА_4 перебувала у фотостудії «Кармен», що по АДРЕСА_4 , з метою фотографування для шкільного альбому, а коли вони повернулись о 10:30 год. додому, ОСОБА_1 був відсутній.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Зазначила, що позивачу не чиняться перешкоди у спілкуванні з його неповнолітнім сином з боку відповідача. На запитання позивача зазначила, що 14.01.2019 року вона із відповідачем та неповнолітнім сином ОСОБА_4 біля 12.00 год. залишила територію АДРЕСА_2 на автомобілі, яким керував ОСОБА_7 .. Перед тим, відповідач здійснював побачення із своїм сином ОСОБА_4

Будучи допитаним в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_13 суду пояснили, що вони 14.01.2019 року були присутні під час виїзду автомобілем марки «Опель Вектра», яким керував ОСОБА_7 з території вул АДРЕСА_2 . Даних про час такого виїзду не змогли пояснити.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_1 суду пояснив, що 14.01.2019 року він о 10.10 год. прибув за адресою: АДРЕСА_1 з метою побачення із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 Однак, відповідач не впустила його в квартиру, після чого, він викликав працівників поліції. У присутності поліцейських ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідач закрила двері, де перебував його малолітній син, чим умисно перешкодила виконанню судового рішення. Згодом, близько 11.40 год. вивела сина на вулицю та посадила в автомобіль марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував брат відповідача ОСОБА_7 , після чого залишили територію згаданої вулиці.

Як вбачається із письмових пояснень наданих Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 01.10.2019 року №1919/04-24 на виконання ухвали суду, працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей обстежено умови проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження з`ясовано, що ОСОБА_5 та матір ОСОБА_16 займають кімнату на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 19.7 кв.м., в якій є всі необхідні меблі та речі для повноцінного проживання та навчання дитини. Хлопчик має окреме спальне місце, шафу для одягу, стіл для написання уроків. ОСОБА_5 забезпечений в повному обсязі одягом та взуттям відповідно до віку та сезону. З малолітнім ОСОБА_4 в присутності матері проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він проживає з матір`ю і надалі бажає проживати з нею. З батьком категорично відмовляється проживати та зустрічатися, оскільки він піднімав на нього руку, приходив у школу під час проведення вчителем уроку і вимагав про зустріч. Також ОСОБА_6 ОСОБА_5 зазначив, що батько не знає його вподобань і захоплень. Враховуючи наведене, захищаючи права дитини вважають, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 04.11.2014 року, який надав позивач, спеціалістами Козівської РДА проведено обстеження умов проживання в АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_1 .. За результатами проведеного обстеження встановлено, що умови проживання задовільні, є окрема кімната, виділена для дитини ОСОБА_1 ОСОБА_17 . В кімнаті є всі необхідні меблі і побутова техніка. Стосунки в сім`ї хороші. Сім`я хоче прийняти на виховання дитину ОСОБА_4

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяв - клопотань.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями Глави 13 Сімейного кодексу України (ст.ст. 151, 153, 155, 157-159 СК України).

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що, батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до положень ч.4 ст.159 СК України, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги частин восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Також, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Отже, із вищевикладеного, суд робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, і, зокрема, обставину існування між сторонами вкрай неприязних стосунків, наявність між дитиною та матір`ю тісних стосунків, що є безперечним, в тому числі, зважаючи на пояснення самої дитини, надані під час бесіди із працівниками Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, суд приходить до переконання, що підстави для застосування положень ч. 4 ст. 159 СК відсутні. Із оглянутих в судовому засіданні електронних доказів - відеоматеріалу вбачається наявні конфлікти у позивача та відповідача під час проведення побачень дитини з батьком ОСОБА_1 , не бажання останніх їх усунути. Також, мати неповнолітньої дитини під час чергових побачень позивача із своїм малолітнім сином повідомляла про небажання самої дитини проводити такі побачення із позивачем, внаслідок його залякування, а 29.04.2019 року, внаслідок заподіяння дитині тілесних ушкоджень з боку позивача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про передачу дитини для проживання з батьком, не підлягає до задоволення. При цьому суд вважає за доцільне компетентному органу держави - Службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вжити заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками на дитину, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони обох батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст..141, 157, 158, 159 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про передачу дитини для проживання з батьком, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан