Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 333/8557/15

провадження № 61-24850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 17 жовтня 2016 року у складі судді Кулик В. Б. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 300 грн, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 638 грн 27 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 956 грн 50 коп., заборгованість за відсотками -

4 601 грн 38 коп., пеня та комісія - 1 050 грн, штраф (фіксована частина) -

500 грн, штраф (процентна складова) - 530 грн 39 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 11 638 грн 27 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня

2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року у розмірі 11 638 грн 27 коп., яка складається з: 4 956 грн 50 коп. - заборгованості за кредитом, 4 601 грн 38 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом,

1 050 грн - заборгованості за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500 грн - штраф (фіксована частина), 530 грн 39 коп. - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 11 638 грн 27 коп., тому з останнього підлягає стягненню вказана сума заборгованості.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору від 11 жовтня 2011 року не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню, тому позов банку обґрунтований.

При цьому зазначав, що вказаний розрахунок заборгованості не спростований відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 342/180/17-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційне провадження у цій справі поновлено.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами

до 25 числа кожного місяця, тому вважав, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Автоматичне продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, а, отже, продовження дії картки для настання кінцевого строку повернення заборгованості правового значення не має.

Отже, суду необхідно визначити початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу по платіжній карті, а також піддати ґрунтовному аналізу Умови договору та Правила надання банківських послуг та перевірити правильність здійсненого розрахунку позовних вимог.

Зазначав, що суду необхідно перевірити підстави нарахування неустойки щодо одного і того ж порушення договірних умов, чи різних його положень.

Також вважав, що суди помилково обчислювали перебіг загального строку позовної давності не з кожного платежу окремо, строк погашення якого настав, а з останньої транзакції.

Посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або дата підпису їх сторонами.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому ОСОБА_1 було видано кредитну картку

№ НОМЕР_1 (а. с. 55).

Договір був укладений у формі анкети-заяви.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_1 , останній погодився, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з пунктами 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.1; 2.1.1.2.6; 2.1.1.2.12 для надання послуг банк видає клієнту картку, яка може використовуватися держателем для оплати товарів та послуг, отримання/внесення грошових коштів в банківських установах та через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, передбачених договором.

ОСОБА_4 зобов`язання по сплаті кредиту не виконував належним чином, внаслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість.

За розрахунком банку сума заборгованості позичальника ОСОБА_4 перед банком станом на 31 жовтня 2015 року становить 11 638 грн 27 коп., яка складається з: 4 956 грн 50 коп. - заборгованості за кредитом, 4 601 грн

38 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом,

1 050 грн - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн штраф (фіксована частина), 530 грн 39 коп. штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційного інстанцій в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, пені та штрафів не відповідають.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з

ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 жовтня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в

будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 4 601 грн 38 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 050 грн заборгованості за пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 530 грн 39 коп. - штрафу (процентна складова), відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.

При цьому суди обґрунтовано зазначили про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 4 956 грн 50 коп.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того, до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 17 жовтня 2016 року. З урахуванням вищенаведених обставин справи щодо наявності підстав для часткового скасування вказаного рішення суду, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцять статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги та відмовою у позові в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року у розмірі

4 601 грн 38 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом,

1 050 грн заборгованості за пенею, 500 грн штрафу (фіксована частина) та

530 грн 39 коп. штрафу (процентна складова), що становить 57,4 % від суми позову, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати сплачені ним при поданні апеляційної та касаційної скарги у розмірі 769 грн 05 коп. та 838 грн 96 коп. відповідно.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 518 грн 87 коп.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня

2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року у розмірі

4 601 грн 38 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом,

1 050 грн заборгованості за пенею, 500 грн штрафу (фіксована частина) та

530 грн 39 коп. штрафу (процентна складова) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 4 956 грн 50 коп. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 518 грн 87 коп. (п`ятсот вісімнадцять гривень вісімдесят сім копійок) за подання позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 068 грн 01 коп.

(одна тисяча шістдесят вісім гривень одна копійка) витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта