КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м. Київ

справа №363/4884/18

провадження № 22-ц/824/3414/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивача представник відповідачів Потапьонок К.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8

представника ОСОБА_9 - ОСОБА_8

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року про забезпечення позову /суддя Чирков Г.Є./

у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2018 року забезпечено позов у справі та накладено арешт на наступне майно:

-житловий будинок загальною площею 293,2 кв.м., житловою площею 163,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 218),

-житловий будинок загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), що належить ОСОБА_9;

-земельну ділянку площею 0,0125 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), що належить ОСОБА_9;

-земельну ділянку площею 0,149 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), що належить ОСОБА_9;

-земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), що належить ОСОБА_9;

-гараж, машиномісце у напівпідземному паркінгу, загальною площею 18,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 32456182), що належить ОСОБА_9;

-земельну ділянку площею 0,0031 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), що належить ОСОБА_7 /а.с. 34-36/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що між сторонами не було укладено ані договору позики, ані договору поруки, тобто судом не досліджувалось факту наявності боргових зобов'язань відповідачів. До заяви про забезпечення позову не долучено ані розписки, ані іншого документу, що свідчив би про укладення договору позики. Водночас, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен пересвідчитись чи дійсно між сторонами виник спір. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також зазначав, що накладаючи арешт на майно, суд першої інстанції не визначився з його належністю, оскільки майно перебуває у відповідачів на праві спільної сумісної власності, а тому суд фактично обмежив ОСОБА_7 вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном.

Окрім того, ОСОБА_8, діючи як представник іншого відповідача ОСОБА_9 також звернувся з аналогічною апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що між сторонами не було укладено ані договору позики, ані договору поруки, тобто судом не досліджувалось факту наявності боргових зобов'язань відповідачів. Водночас, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен пересвідчитись чи дійсно між сторонами виник спір. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також зазначав, що накладаючи арешт на майно, суд першої інстанції не визначився з його належністю, оскільки 20.11.2018 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 укладено договір дарування будинку №16 за адресою: АДРЕСА_1, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, земельних ділянок площею 0, 1490 га, 0, 15 га, 0, 0125 га. Майно за ним не було зареєстровано з технічних причин, про що свідчить скарга на бездіяльність державного реєстратора, водночас 29.11.2018 р. судом першої інстанції накладено арешт на перелічене майно, що відповідачам не належить.

Представник ОСОБА_10 - ОСОБА_12 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючи на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував на те, що забезпечення позову, вжите судом першої інстанції є повністю обґрунтованим, оскільки після отримання вимоги позивача про дострокове виконання зобов'язання, ОСОБА_9 подарувала все своє майно сторонній особі. Того ж дня між ними укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого стороння особа взяла на себе зобов'язання повернути, шляхом продажу, ОСОБА_9 зазначене майно. На момент постановлення ухвали судом першої інстанції, за даними реєстру, власником була саме ОСОБА_9, після укладення договорів дарування, перереєстрація майна за новим власником не проводилась, а отже права ОСОБА_11 ніяким чином не порушені. Натомість, зазначене свідчить про намагання ухилитись від виконання зобов'язань за договором позики та можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідачів, які з'явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2018 року ОСОБА_10 одночасно із поданням позовної заяви звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів. /а.с. 25-27/

Забезпечуючи позов у справі, суд першої інстанції вірно керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України про те, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Встановивши, що відповідачі є власниками майна, на яке накладено арешт, невжиття таких заходів може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або поновлення порушених чи оскаржених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та врахувавши характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, накладаючи арешт на майно, не визначився з його належністю, колегією суддів не приймаються до уваги на підставі наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта, житловий будинок загальною площею 293,2 кв.м., житловою площею 163,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 218); житловий будинок загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18); земельна ділянка площею 0,0125 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18); земельну ділянку площею 0,149 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18); земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), належить ОСОБА_9; гараж, машиномісце у напівпідземному паркінгу, загальною площею 18,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 32456182). /а.с. 28-33/

Разом з тим, земельна ділянка площею 0,0031 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18), належить ОСОБА_7 /а.с. 34-36/

Тобто, суд першої інстанції вірно встановив з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належність арештованого майна ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Також не приймаються колегією суддів і доводи апеляційної скарги про те, що 20.11.2018 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 укладено ряд договорів дарування, а тому на момент накладення арешту, власником подарованого майна був саме ОСОБА_11, на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягає право власності.

Як зазначено у ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Як вказано у кожному договорі дарування від 20.11.2018 року, право власності на предмет відповідного договору підлягає державні реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

За змістом вказаної норми, державну реєстрацію міг провести приватний нотаріус, яким посвідчено договори дарування.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 55 «Про нотаріат», посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Тобто, як вбачається з договорів дарування від 20.11.2018 року, їх укладення та посвідчення відбувалось не за місцезнаходженням (місцем реєстрації) арештованого майна, а тому нотаріус не мав права вносити відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, відповідно до чинних норм законодавства, ОСОБА_11 не є правовласником нерухомого майна та земельних ділянок, подарованих йому ОСОБА_9, оскільки відповідні відомості не були внесені реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного доказу, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегією суддів не приймаються до уваги на підставі наступного.

Як вбачається із опису додатків до позовної заяви, докази існування спору між сторонами підтверджується наданням договору позики, договору поруки, розписки, вимоги про дострокове виконання зобов'язання.

Вказані обставини були підтверджені поясненнями представників у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Також, представником позивача зазначено, що розмір заборгованості відповідачів становить 85 777 651 грн. 20 коп., іншого майна, за рахунок якого можливо було б погасити заборгованість, у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 немає, а отже існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду підтверджується наміром відповідача ОСОБА_9 у короткий термін реалізувати належне їй майно, шляхом дарування або продажу іншій особі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: