ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 627/189/17

провадження № 22-ц/818/4166/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 27 травня 2019 року, постановлену у складі судді Вовк Л.В.,-

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2 , мотивуючи який зазначив, що на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 № 074721 з додатками до нього від 15 грудня 1992 року, він є постійним користувачем земельних ділянок на території Качалівської, Китченківської та Костантинівскої сільських рад Краснокутського району Харківської області.

Посилаючись на те, що частину земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, за відсутності його згоди було сформовано в окрему земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0588 та передано в оренду строком на 49 років ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив визнати недійсним розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 17 серпня 2011 року № 243 в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,4112 га на території Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 06 лютого 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду» в частині надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 , визнати недійсним договір оренди землі, укладений 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та державну реєстрацію права оренди землі, зареєстрованого за ОСОБА_2 на підставі вказаного договору оренди, номер запису про речове право 9052528, дата державної реєстрації 16 березня 2015 року.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 27 травня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , призначено у справі земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи перетинаються земельна ділянка площею 7,2688 га, яка зазначена у державному акті ЯК 193364 від 30 жовтня 2012 року, виданому ОСОБА_1 , з кадастровим номером :02:001: НОМЕР_2 та земельна ділянка, надана ОСОБА_2 за кадастровим номером :02:001 НОМЕР_3 0588, площею 2,4114га? чи відповідає державний акт ЯК 193364 від 30 жовтня 2012 року, виданий ОСОБА_1 . змісту рішення про надання йому земельної ділянки площею 7,2688га? чи була вільна земельна ділянка площею 2,4114га, кадастровий номер :02:001:0588 на час надання її в оренду ОСОБА_2 , тобто 06 лютого 2015 року? Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу Краснокутського районного суду про призначення земельно-технічної експертизи скасувати.

Мотивуючи скаргу зазначила, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачами його права користування земельною ділянкою, яке належить йому на підставі Державного акту серії Б № 074721 від 15 грудня 1992 року з додатками до нього. Земельна ділянка площею 7,2688 га, кадастровий номер :02:001:0552, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯК № 193364 від 30 жовтня 2012 року щодо перетину з якою із земельною ділянкою ОСОБА_2 призначено експертизу, не є спірною, а тому висновок проведеної експертизи не може бути належним доказом у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Задовольняючи клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, які входять до предмету доказування у справі, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч 1-5 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Позов як цивільно-процесуальний засіб, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, це вимога заінтересованої особи до суду про захист порушеного або оспорюваного права.

Складовими частинами позову є предмет позову і його підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення.

Підставою позову є обставини, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги та надані ними докази.

Як убачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржуваним розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації від 17 серпня 2011 року № 243, наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області від 06 лютого 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду» та укладеним останнім з ОСОБА_2 договором оренди, порушено право користування земельною ділянкою, що належить йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 №074721 від 15 грудня 1992 року із додатками до нього.

Оскільки питання щодо перетину наданої в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0588 із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту ЯК 193364 від 30 жовтня 2012 року, з урахуванням підстав заявлених останнім позовних вимог, не входить до предмету доказування, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для призначення земельно-технічної експертизи з метою з`ясування зазначених обставин.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції про призначення земельно-технічної експертизи скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 27 травня 2019 року скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова