ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/181/19
Провадження № 2/210/851/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" жовтня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ступак С.В.,

за участі секретаря судового засідання: Драгунової Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за уточненим позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа з боку позивача: Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ::

У січні 2019 року ОСОБА_5 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , з боку позивача: Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав. Уточнивши заявлені позовні вимоги в червні 2019 року просила суд, позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , у відношенні дітей: доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Горлівка, Донецької області, внаслідок проживання однією сім`єю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась ОСОБА_2 . Крім того, від спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , також народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та з матір`ю ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , до липня ІНФОРМАЦІЯ_7 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . В червні 2014 року у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в м. Горлівка Донецької області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . разом з дітьми, а також ОСОБА_7 були вимушені покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де стали на облік, як внутрішні переміщенні особи. На початку серпня 2014 року ОСОБА_4 покинула м. Кривий Ріг, поїхавши в невідомому напрямку, залишивши дітей, зокрема ОСОБА_2 за вказаною адресо, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2017 року про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01.10.2018 року ОСОБА_4 повернулась до м. Кривого Рогу повідомивши ОСОБА_8 . О. про проживання в іншій сім`ї, небажання виховувати дітей та намір позбавитись батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 про що надала заяву до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради. У зв`язку з чим, ОСОБА_7 звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд задовольнити в повному обсязі.

Позивачка у судовому засіданні присутня не була, поза межами судового засідання 10 жовтня 2019 року подала до суду заяву в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі та в заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, поза межами судового засідання 09 жовтня 2019 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов нею визнається у повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник третьої особи Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у підготовчому судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівським міським управлінням юстиції Донецької області, 21 січня 2009 року складено відповідний актовий запис № 55, її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 05.12.2017 року, яке видане повторно Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 7).

ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівським міським управлінням юстиції Донецької області, 17 липня 2013 року складено відповідний актовий запис № 608, його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 13.05.2015 року, яке видане повторно Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.7)

Однак, ОСОБА_4 , 26 листопада 2018 року подала заяву, яка була засвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрована в реєстрі за № 3423, відповідно до якої ОСОБА_4 , мати малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , цією заявою стверджую, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в Свідоцтві про народження якої, він, в графі батька, записаний як ОСОБА_10 , а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (відповідно матір`ю ОСОБА_6 ). (а.с.12)

Отже, відповідач ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а позивач по справі ОСОБА_5 є їх бабусею.

Відповідно до довідки від 05 червня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . (а.с.11)

Відповідно до довідки від 24 лютого 2017 року № 2401 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . (а.с.13)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року, визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 безвісно відсутньою. (а.с.14).

Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральной Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її дітей, позивачка стверджує, що остання ухиляється від свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей, не приймає участі у їх вихованні та житті.

Як видно зі змісту висновку Саксаганської районної у місті ради виконавчого комітету від 04.10.2019 року № 10/39-4425, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вирішенні вказаного питання поклались а розсуд суду. Проте у висновку зазначили, що до 2018 року малолітня ОСОБА_11 з бабусею не мешкала. Наразі малолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мешкають у сім`ї біологічної бабусі, ОСОБА_5. за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 є ученицею 2 класу Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 119 Криворізької міської ради, ОСОБА_16 неорганізований. За весь час навчання ОСОБА_17 в школі, відповідно до характеристики наданої навчальним закладом мати з сім`єю не проживала, не цікавиться життям, здоров`ям, розвитком дітей.

Крім того, за даними характеристики I Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 119 Криворізької міської ради встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 навчається в вказаній школі у 1 класі. Дівчинка має середній фізичний і розумовий розвиток, при цьому навчається в повну міру своїх можливостей. Мати дівчинки не цікавиться дитиною. Бабуся, ОСОБА_5 , відповідально ставиться до навчання і виховання ОСОБА_2 , намагається забезпечити її всім необхідним. (а.с. 16).

Відповідно до побутової характеристик з місця проживання видана головою ЖБК «Рассвет -33» Смешко Н.С. , яка видана на ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено, що за вказаною адресою ОСОБА_7 з 15 червня 2016 року по даний час. Прибула з міста Горлівка, Донецької області. Разом з нею за вказаною адресою проживає чоловік - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , а також троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діти знаходяться на утриманні ОСОБА_5. (а.с.17)

Вказані обставини також підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 . (а.с.19)

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 20.05.2015 року № 194, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, оскільки мати ОСОБА_4 перебуває у розшуку, відомості про батька записані згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с.59)

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 16.09.2015 року № 370 ОСОБА_22 призначено опікуном над ОСОБА_3 . (а.с.58)

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При цьому, будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі займаючись лише своїми проблема забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своїх дітей, не цікавиться їх життям, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не відвідує і взагалі не спілкуються з дітьми без поважних причин та зважаючи на подану заяву про визнання позову у повному обсязі, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

З огляду на встановлене суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 буде відповідати інтересам дитини.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про охорону дитинства" ст. ст.164-166 Сімейного кодексу України ст. ст. 3, 4, 88, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266 ЦПК України ЦПК Украйни, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа з боку позивача: Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , у відношенні дітей: доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак