ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/843/19 Справа № 186/136/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Янжула С.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року

по справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що у Першотравенському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з 2014 року на примусовому виконання знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП №48585342 відносно боржника ОСОБА_2, в тому числі виконавчий лист № 186/136/15-ц, виданий 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 60 000,00 гривень та судових витрат в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень. За весь цей час державними виконавцями не проводилися дії щодо примусового виконання судових рішень.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця було задоволено частково та визнано бездіяльність головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Наталі Миколаївни щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/136/15-ц виданого 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 60 000,00 гривень та судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень за період - неправомірною.

05 квітня 2018 року ним на ім'я начальника Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Козир Ю.Ю. було подано заяву, в якій було прохання надати копію постанови про поновлення виконавчого провадження ВП №47084276, після аміни сторони виконавчого провадження, а також невідкладно провести перевірку майнового стану боржника ОСОБА_2 за місцем проживання - АДРЕСА_1 з обов'язковою участю стягувача та його представника.

На день подання скарги він отримав копію постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 01 червня 2017 року ВП №47084276 та копію постанови від 14 вересня 2017 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ЗВП №48585342.

З часу винесення ухвали суду від 28 грудня 2017 року по теперішній час дії державного виконавця по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження знову закінчилися, тобто за весь час державним виконавцем не вживалися жодні заходи з примусового виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дії.

Частиною 2 даної статті передбачено, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинні бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Також, державними виконавцями порушені вимоги ст.ст. 26,48 Закону України "Про виконавче провадження".

Просить визнати дії, бездіяльність старшого держвиконавця Клименко Н.М. та начальника Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ Козиря Ю.Ю. неправомірними; зобов'язати їх здійснити неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі необхідні виконавчі дії у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження", а саме: невідкладно провести опис, арешт та вилучення рухомого майна боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та передати на реалізацію, з обов'язковою присутністю стягувача та його представника, а також негайно звернутися до суду стосовно дозволу на реалізацію 1/4 частини вказаного будинку боржника, яка за рішенням суду визнана власністю ОСОБА_2; постановити окрему ухвалу в зв'язку з порушенням законодавства та виявлені чисельні недоліки в діяльності державних виконавців: Григоренко Н.Г., Новікова А.В., Загреба Є.В., Сідько Д.В., Гончаренко Г.М., Голеньких В.В. та старшого державного виконавця Клименко Н.М. і начальника Першотравенського МВ ДВС Козиря Ю.Ю. та направити її до органів досудового розслідування; всі витрати, пов'язані з розглядом скарги, а саме: витрати, пов'язані з переїздом представника заявника до суду 29 травня 2018 року та 05 червня 2018 року по 210,60 гривень х 2 рази = 421,20 гривень та компенсація за відрив від звичайних занять за 29 травня 2018 року - 186,15 гривень, а всього: 607,35 гривень, покласти на Першотравенський МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця - задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо примусового виконання ЗВП №48585342 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 60 000,00 гривень та судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень - неправомірною.

В задоволенні решти вимог за скаргою - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у справі №186/136/14-ц, провадження №4-с/0186/7/18 в частині відмови - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким скаргу на бездіяльність (дії) державного виконавця задовольнити.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 13 березня 2018 року, визнано бездіяльність головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Наталі Миколаївни щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/136/15-ц виданого 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 60 000,00 гривень та судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень - неправомірною, тобто предметом розгляду даної скарги є бездіяльність державного виконавця з невиконання ЗВП №48585342 за період з 28 грудня 2017 року (дата постановлення ухвали суду) по 07 травня 2018 року (дата звернення зі скаргою до суду).

03 квітня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Гончаренко Г.М. було відкрито виконавче провадження № 47084276, по примусовому виконанню виконавчого листа № 186/136/15-ц, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 26 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 60 000,00 гривень, та судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень.

03 червня 2015 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Сідько Д.В. було зупинено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 186/136/15-ц, виданого 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, на підставі листа Першотравенського від 13 травня 2015 року про призупинення виконавчого провадження.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області Сідько Д.В. від 10 вересня 2015 року, вищезазначене виконавче провадження було поновлено, так як апеляційна скарга боржника ОСОБА_2 відхилена та рішення Першотравенського міського суду від 13 травня 2015 року залишено без змін.

02 листопада 2015 року начальнику відділу ДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області, боржником ОСОБА_2 було подано заяву про припинення виконавчих дій у зв'язку зі смертю стягувача ОСОБА_3.

25 листопада 2015 року в.о. начальника ВДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області, було направлено запит до відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського МУЮ Дніпропетровської області, щодо актового запису про смерть ОСОБА_3.

Відповідно до відповіді начальника відділу ДРАЦС Тернівського МУЮ Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Тернівки, Дніпропетровської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_5, про що зроблений актовий запис № 355 від 03 листопада 2015 року.

24 грудня 2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області Голеньких В.В. було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 186/136/15-ц виданого 26 лютого 2015 року, у зв'язку зі смертю стягувача ОСОБА_3.

08 серпня 2016 року державним виконавцем ВДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області Голеньких В.В. було подано до суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року було змінено сторону виконавчого провадження - стягувача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, по виконавчому листу №186/136/15-ц від 26 лютого 2015 року, виданому Першотравенським міським судом Дніпропетровської області.

Копія ухвали направлена Першотравенському міському відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області 20 вересня 2016 року вихідний №7739.

Постановою в.о. начальника Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Н.М. від 01 червня 2017 року було поновлено вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/136/15-ц виданого 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 60 000,00 гривень, судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень.

Постановою в.о. начальника Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Н.М. від 14 вересня 2017 року, було звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_2 Дана постанова була надіслана до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, 14 вересня 2017 року вихідний № 1555.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Права і обов'язки виконавця визначені у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження". За змістом цієї норми виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, вправі накладати арешт на майно боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається зі зведеного виконавчого провадження №48585342 Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, за період з 28 грудня 2017 року по 07 травня 2018 року, в ньому відсутні відомості про вжиті заходи з примусового виконання рішення суду.

Також, судом першої інстанції встановлено, що з 03 квітня 2015 року (відкриття виконавчого провадження) та до теперішнього часу рішення суду не виконано, Першотравенським МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області допущено значні порушення, які полягли у порушенні строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/136/15-ц виданого 26 лютого 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 60 000,00 гривень та судового збору в розмірі 600,00 гривень, а всього 60 600,00 гривень.

Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі ст.452 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ст.453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що державний виконавець не вчинив всіх виконавчих дій на належне і повне виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині зобов'язання старшого державного виконавця Клименко Н.М. та начальника Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ Козиря Ю.Ю. здійснити неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі необхідні виконавчі дії у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржуванні рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції державного виконавця вказуючи на те, яке саме рішення він має прийняти, а відтак у даному випадку відсутні належні процесуальні підстави для зобов'язання його вчинити певні дії. Державний виконавець зобов'язаний неупереджено, ефективно, своєчасно і з повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішень в силу закону, а не внаслідок його зобов'язання судом.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині постановлення окремої ухвали суду, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що постановлення окремої ухвали з підстав, передбачених ч.3 ст.262 ЦПК України є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Між тим, проаналізувавши доводи, на які посилається позивач, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Враховуючи те що, свідомого порушення прав скаржника Першотравенським МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області колегія суддів не вбачає, а тому вважає, що підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Доводи ОСОБА_1 щодо відшкодування судових витрат понесених як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в суді апеляційної, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування вказаних витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється КМУ.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови КМУ від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Такі норми встановлені насамперед постановою КМУ "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02 лютого 2011 року №98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59.

Відповідно до цих документів витрати на проїзд до місця відрядження і назад компенсуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Також компенсуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проживає особа або де знаходиться суд.

Так, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування від місця проживання заявника до місцезнаходження як суду першої інстанції, так і суду апеляційної, внаслідок чого підстав для компенсації вартості проїзду та витрат палива, понесених заявником, у зв'язку із використанням ним власного автомобілю, суд не вбачає. Посилання ж заявника на можливість відшкодування витрат, підтверджених вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", компенсації витрат за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов'язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов'язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Заявником не надано жодного доказу в обґрунтування компенсації витрат, пов'язаних з відривом від звичайних робіт на час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова