Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа №521/3743/17-ц

провадження №61-26462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, за участю третьої особи - ОСОБА_3, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, сплачені ним як борг за комунальні послуги, у розмірі 8 170,75 грн, 6 144,46 грн інфляційних втрат та 567,57 грн три відсотки річних, а всього 14 882,04 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2007 року його дядько - ОСОБА_4, подарував 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, яка є сторонньою людиною їхній родині. В іншій частині проживав позивач разом зі своєю родиною. ОСОБА_2 вселилась до квартири та проживала спочатку разом з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім із співмешканцями.

3. Відповідач пропонувала позивачу викупити в неї частину квартири, але останній не мав такої можливості. Після його відмови викупити частину квартири відповідач здала її в оренду. Орендарі робили проживання в одній квартирі неможливим, постійно провокували конфлікти, через що він неодноразово звертався до правоохоронних органів.

4. Позивач указував, що ні відповідач, ні орендарі не сплачували жодних платежів на утримання квартири, позивач сплачував лише свою частину комунальних та інших платежів за квартиру, через що утворювались борги та періодично квартиру відключали від газо- та електропостачання.

5. 27 лютого 2014 року між ним та представником ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якому позивач купив у ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Під час укладення зазначеного договору купівлі-продажу 27 лютого 2014 року ОСОБА_6 склав розписку, в якій зазначено, що він на протязі 5-ти днів зобов'язується сплатити борг за житлово-комунальні послуги, які не сплатила ОСОБА_2, у розмірі

8 170,75 грн. Проте борг сплачено не було, тому позивач самостійно оплатив всі борги за житлово-комунальні послуги.

6. Посилаючись на наведене та враховуючи, що відповідач відмовляється сплачувати понесені ним збитки, позивач звернувся з даним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

7. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси

від 15 червня 2017 року у складі судді Поліщук І. О., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 170,75 грн на відшкодування витрат на утримання квартири АДРЕСА_2, 6 144,46 грн інфляційних втрат, 567,57 грн три відсотки річних. Вирішено питання розподілу судових витрат.

8. Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не виконала свої зобов'язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушила права та інтереси позивача, якій вимушено поніс збитки, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг замість відповідача, а тому в силі положень статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу.

9. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

10. У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

11. Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того за які саме послуги та який період виник такий борг. Позивач не довів, чому саме дата виникнення заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем починається з 04 березня 2014 року, якщо розписку складав ОСОБА_3 і в розписці не вказано, кому саме

ОСОБА_3 зобов'язувався сплачувати, вказані обставини судом не були перевірені.

12. Касаційна скарга також містить посилання на те, що поза увагою суду залишився той факт, що оплата житлово-комунальних послуг проводилась як позивачем ОСОБА_1 так і ОСОБА_8, яка до участі у розгляду справи залучена не була, проте кошти стягнуто лише на користь ОСОБА_1

13. Аргументом касаційної скарги також указано те, що послуги за житлово-комунальні послуги мали бути розподілені між кожним співвласником, відповідно до норм та правил із обов'язковим врахуванням кількості зареєстрованих осіб за обчислювальний період.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи інших учасників справи

14. Доводи відзиву ОСОБА_1 на касаційну скаргу зводяться до того, що оскаржувані судові рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, мають значення для правильного вирішення цивільного спору, в межах наданих суду повноважень, з вірним застосуванням матеріального права та дотриманням норм процесуального закону, з наданням належної оцінки всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

15. У відзиві також наголошено на тому, що всі оплати за житлово-комунальні послуги проводить позивача, ОСОБА_8 зазначена в квитанціях через те, що позивач не переоформив рахунки на своє ім'я. Вказує, що ОСОБА_8 є його матір'ю, є літньою особою, яка потребує стороннього догляду.

16. Відповідач ОСОБА_2 не скористалася правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направила.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

19. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

20. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

21. Суд установив, що за договором дарування, укладеним 11 червня

2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання набула у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, яка в цілому складається з трьох житлових кімнат житловою площею 43, 1 кв. м, загальною 59,9 кв. м.

22. 27 лютого 2014 року між ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

23. Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка утворилася за період з 11 травня 2007 року по 27 лютого 2014 року, коли ОСОБА_2 була власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 в

м. Одесі, у розмірі 8 170, 75 грн, які згідно розписки представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3, складеної в день укладення договору купівлі-продажу, останній, як представник ОСОБА_2 зобов'язався сплатити на протязі п'яти днів.

24. Дана розписка ОСОБА_2 не оспорена.

25. У визначений у розписці термін кошти сплачені не були.

26. З 18 липня 2014 року мало місце погашення боргу позивачем

ОСОБА_1

27. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

28. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

29. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

30. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

31. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

32. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги ? регрес).

33. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

34. Встановивши, що на момент складання розписки ОСОБА_3 діяв як представник ОСОБА_9, тобто був наділений повноваженнями на її складання, відповідач не виконала прийнятті на себе через свого представника зобов'язання зі сплати боргу, погашення боргу відбулось за рахунок коштів позивача, суд прийшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

35. Доводи касаційної скарги спростовують встановленими фактичними обставинами справи та матеріалами справи. Зокрема, розмір заборгованості відповідачем не оспорено та не спростовано матеріалами справи.

36. Разом із тим, касаційна скарга не містить доводів на обґрунтування порушення ухваленими у справі судовими рішеннями прав або інтересів ОСОБА_3

37. Колегія суддів звертає увагу також на те, що ОСОБА_2 судові рішення не оскаржила, остання також не уповноважила ОСОБА_3 на їх оскарження від її імені.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

38. Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

39. При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалені судові рішення відповідають критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.М. Фаловська