Справа № 190/373/19
Провадження №2-о/190/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Пятихатки

Дніпропетровської області

Пятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Митошоп В.М.

за участі секретаря Пронської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Пятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Пятихатський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті, -

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на той факт, що 28.02.2019 року в м. Донецьк помер її чоловік ОСОБА_2.

01.03.2019 року Київським відділом актів громадянського стану м. Донецька, Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки зроблено актовий запис № 302.

Просить встановити факт смерті ОСОБА_2, що необхідно для отримання допомоги на його поховання.

В судове засідання заявник не явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала. (а.с.11)

Пятихатський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області про розгляд справи повідомлені належним чином, свого представника до суду не направили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 вказаної статті - справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч.4 вказаної статі - ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_2 10.08.1973 року уклав шлюб з ОСОБА_4, яка змінила прізвище на ОСОБА_2. (а.с.6)

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер 28.02.2019 року в м. Донецьк, про що зроблено актовий запис № 302 від 01.03.2019 року Київським відділом актів громадянського стану м. Донецька, Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. (а.с.5)

Факт смерті ОСОБА_2 був зафіксований та підтверджений лікарським свідоцтвом про смерть № 940 від 01.03.2019 року. (а.с.7)

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті Пятихатського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 546/14.41-190 від 12.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 у звязку з відсутністю документа закладу охорони здоровя, що підтверджує факт смерті останньої. (а.с.8)

Згідно ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року 352/5 підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N106/о-95), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за N 1150/13024); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о-95).

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк, Донецької області включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 вказаної статті - справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч.4 вказаної статі - ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Таким чином, видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 державним органом, що функціонує на території Донецької Народної Республіки створює перешкоди заявниці у реалізації своїх прав щодо отримання допомоги на поховання чоловіка на території України, тому встановлення факту смерті ОСОБА_2, 28.02.2019 року в м. Донецьк, Донецької області підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Пятихатський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, 28.02.2019 року в м. Донецьк, Донецької області, який народився 04.04.1950 року в с. Камишанка, Каховського району, Херсонської області.

Копію рішення направити Пятихатському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області для реєстрації факту смерті ОСОБА_2, 28.02.2019 року в м. Донецьк, Донецької області, який народився 04.04.1950 року в с. Камишанка, Каховського району, Херсонської області.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий суддя