Справа № 462/6453/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/379/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, та позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 задоволено

Заборонено ОСОБА_3, ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам, від їх імені відчужувати квартиру АДРЕСА_1, у тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни дарування, оренди, вносити зазначене майно до статутного (складеного капіталу) товариств (юридичних осіб) чи відчужувати його у будь-який інший спосіб. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме мано, приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження чи реєстрації права власності об'єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, в тому числі - на підставі договору іпотеки від 13.06.2008 року, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції не взяв до уваги рекомендації викладені в Постанові пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову спірна квартира вже не належала на праві приватної власності ані ОСОБА_3, ані його дружині ОСОБА_4 Фактично зазначеною ухвалою про забезпечення позову суд неправомірно захистив інтереси колишніх власників майна і цим самим порушив права та законні інтереси ОСОБА_2, який став законним власником квартири АДРЕСА_1, ще 17.12.2018р., тобто до постановлення ухвали про забезпечення позову. Відтак, вважає, що дана ухвала спрямована на позбавлення нового законного власника квартири - ОСОБА_2 права у повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а не на захист законних прав та інтересів ОСОБА_4

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року та направити справу на розгляд у Франківський районний суд м. львова за територіальною підсудністю позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Лтичаківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором №1301/0608/71-097 від 13.06.2008 року; виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1.

Окрім цього, ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договоруукладеного 13.06.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

27 грудня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити ОСОБА_3 чи будь-яким іншим особам відчужувати квартиру АДРЕСА_1, у тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, оренди, вносити зазначене майно до статутного (складеного) капіталу товариств (юридичних осіб) чи відчужувати його у будь-який інший спосіб; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження чи реєстрації права власності об'єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності підстав для забезпечення позову, вірно врахувавши, що між сторонами виник спір та, що може бути утруднене чи неможливе виконання рішення суду по справі та відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Висновок суду щодо виду забезпечення позову відповідає положенням ст.ст.150-153 ЦПК України.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, відчуження відповідачем свого майна в процесі розгляду справи на користь третіх осіб, зумовить реальну загрозу невиконання чи значно утруднить виконання можливого рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог обґрунтовано обрав вид забезпечення позову, передбачений ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є нерухомість і вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами та не порушує прав відповідача щодо володіння та користування спірним майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Твердження в апеляційній скарзі про невідповідність ухвали вимогам закону спростовуються вищенаведеним, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.