Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 367/2512/15-ц

провадження № 61-31694св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави

в особі Кабінету Міністрів України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Кухленка Д. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року

у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство»), про визнання недійсним рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Зокрема, рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_2 видано державний

акт серії ЯЛ № 217573 на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:1010025. На підставі договору купівлі-продажу

від 12 листопада 2010 року ОСОБА_2 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2012 року, про що зроблено відповідну відмітку на державному акті.

Перевіркою встановлено, що оскаржуваним рішенням у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі

№ 12 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Отже, земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Про вищевказані порушення земельного законодавства прокурор дізнався лише після проведення перевірки на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів

від 16 травня 2014 року № 51, а тому строк позовної давності не пропущено.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року

№ 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 217573, виданий ОСОБА_2

на земельну ділянку, кадастровий № :01:101:0025 площею

0,1500 га; витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави

в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку, кадастровий

№ :01:101:0025, площею 0,1500 га, вартістю 100 892,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого

2017 року в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, доказами підтверджено, що на момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісового господарства та згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. Спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2

з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та без її вилучення із Державного лісового фонду України. Проте прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, оскільки, 25 жовтня 2010 року, оригінали рішень Гостомельської селищної ради Київської області щодо передачі у власність земельних ділянок, у тому числі по вул АДРЕСА_1 та повний пакет документів, на підставі яких приймались ці рішення, селищною радою були надані на вивчення прокурору м. Ірпеня Київської області, тобто саме з цього часу прокурору було відомо про порушення земельного законодавства.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 02 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що спірну земельну ділянку передано

у власність ОСОБА_2 з порушенням земельного законодавства, у тому числі з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та без її вилучення із Державного лісового фонду України. У 2010 році прокуратурою проводилась перевірка законності надання у власність громадян земельних ділянок, у тому числі по вул АДРЕСА_1 , тому прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, оскільки з позовом він звернувся лише

у квітні 2015 року. При цьому зазначив, що Кабінет Міністрів України через спеціально створені ним уповноважені органи в галузі земельних відносин міг довідатися про його порушене право.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 367/2512/15-ц з Ірпінського міського суду Київської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в отриманих у 2010 році прокурором рішеннях селищної ради не містилась інформація, яка давала б можливість ідентифікувати земельну ділянку відповідача з землями лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство». Тому прокурор не знав і не міг знати про порушене право Кабінету Міністрів України на спірну земельну ділянку. Крім того, Кабінет Міністрів України не був учасником незаконного вилучення земельної ділянки, а саме до його повноважень віднесено вирішення цього питання і суд не встановив, коли позивач, а саме Кабінет Міністрів України, дізнався про порушене право. Отже, прокурору стало відомо про порушення земельного законодавства при винесенні селищною радою спірного рішення лише у 2014 році після проведення відповідної перевірки, тобто строк позовної давності ним пропущено не було.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року до Верховного Суду представником ОСОБА_1 -

ОСОБА_4 подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що доводи прокурора є необґрунтованими. Ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була передана у власність фізичної особи з порушенням вимог чинного законодавства та такою передачею було порушено права держави в особі Кабінету Міністрів України.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року №1298-50-V затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва

та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд

на АДРЕСА_1 , та передано їй безоплатно у власність цю ділянку (а.с. 10, т. 1).

30 квітня 2010 року на підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку

серії ЯЛ № 217573, виданого на підставі рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на

АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель

і споруд, кадастровий № :01:101:0025 (а.с. 11 т. 1).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:101:0025, за 56 006,79 грн (а.с. 36 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2012 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 вищезазначену земельну ділянку за 100 892,79 грн (а.с. 40 т. 1).

Після укладення вказаних договорів купівлі-продажу земельної ділянки на державному акті серії ЯЛ № 217573 зроблено відмітку про перехід права власності з початку до ОСОБА_3 , а потім до ОСОБА_1 .

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Згідно з цим Указом Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача

(а.с. 26 т. 1).

Постановою Прокуратури Київської області про проведення перевірки

у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51 постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га (а.с. 8 т. 1).

Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області у листі

від 20 березня 2015 року на запит Прокуратури Київської області

від 27 лютого 2015 року № 05/1-378 повідомило, що у зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (а.с. 15 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до частини другої статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час звернення прокурора з позовом, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України (у редакції чинній на час пред`явлення позову) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України

2004 року суд повинен був з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушено, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року № 6-3029цс15.

Суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували момент, коли Кабінету Міністрів України стало відомо або могло стати відомо про порушення земельного законодавства Гостомельської селищної ради Київської області.

Прокурором були заявлені вимоги до двох відповідачів: Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 , а з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду першої інстанції звернувся тільки представник Гостомельської селищної ради Київської області у наданих запереченнях на позовну заяву (а.с. 89-98 т. 1).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі його учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 48 чинного ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

З огляду на це, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернули, а вирішуючи спір, послалися на те, що прокуратура дізналася про порушення свого права за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення (перевірки), при цьому суди не встановили дати проведення такої перевірки.

Крім того, матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, тому не встановивши коли про порушення свого права дізнався Кабінет Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду, ухвалив рішення з порушенням наведених вище норм права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк