П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

справа № 754/752/14-ц

провадження №22-ц/824/10178/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Матвієнко Ю.О.., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ПАТ «Родовід Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану представником Галдецьким Ярославом Анатолійовичем ,

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 квітня 2015 року, ухвалене у складі судді Журавської О.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

суд

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 7 березня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 47700 доларів США зі сплатою 12,5% річних строком о 7 березня 2015 року. Кредитні кошти надані на купівлю автомобіля, який у подальшому переданий у заставу банку згідно договору застави транспортного засобу від 7 березня 2008 року.

Позивач свої зобов`язання виконав, надав позичальнику грошові кошти, останній в свою чергу свої зобов`язання не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування ним не сплатив, а також не сплатив суму нарахованої пені. Станом на 5 вересня 2013 року заборгованість відповідача становить 58692,78 доларів США та 4232504,95 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 10789,10 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом - 25550,02 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 21796,13 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2272263,64 грн., сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1938630,13 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту - 11661,34 грн., три проценти річних від суми прострочених процентів за користування кредитом - 9949,85 грн.

За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву банку задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Окрема, зазначає про безпідставне застосування судом норм матеріального права, а саме ст..ст.257, 261 ч.1, 267 ч.3,4 ЦК України. Крім того, посилається на те, що суд безпідставно застосував норми ст.. 24 Закону України «Про заставу», оскільки на час ухвалення рішення власником автомобіля є ОСОБА_1 . Також зазначав про те, що судом неповно встановлені обставини справи, оскільки не витребувано з Подільського РУ ГУ МВС України інформації про результати розгляду звернення про порушення кримінальної справи.

В судове засідання представник ПАТ «Родовід Банк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с.214), у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вашинець І.І. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 7 березня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № 37.7/АА-00003.08.2, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 47700 доларів США, а останній зобов`язався використовувати кредит за цільовим призначенням, сплатити позивачу проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит не пізніше 7 березня 2015 року.

Відповідно до п.1.2.1 кредитного договору цільове призначення кредиту купівля автомобіля згідно з договором №03/03/08 від 3 березня 2008 року. Процент за користування кредитом складає 12,5% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 5 вересня 2013 року перед відповідачем існує заборгованість у сумі 58692,78 доларів США та 4232504,95 грн., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом - 10789,10 доларів США, сума поточної заборгованості за процентами за користування кредитом - 25550,02 доларів 'США, сума простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 21796,13 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2272263,64 грн., сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1938630,13 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту - 11661,34 грн., три проценти річних від суми прострочених процентів за користування кредитом - 9949,85 грн.

З метою погашення кредитних зобов`язань та за погодженням з банком, відповідач на підставі акта прийому-передачі від 27 січня 2010 року добровільно передав представнику позивача для подальшого продажу автомобіль марки Mitsubishi, PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до зазначеного акта предмет застави передавався з метою подальшої реалізації банком самостійно для погашення кредитної заборгованості відповідача. При цьому сторони погодили, що автомобіль був переданий в функціональному стані, без будь-яких ушкоджень.

Згідно відповіді банку, на лист ОСОБА_1 від 23 вересня 2014 року щодо надання інформації про стан реалізації заставного майна повідомлено, що у банку відсутня інформація щодо вилучення, зберігання або реалізації автомобіля Mitsubishi, PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в м.Києві від 23 лютого 2015 року автомобіль Mitsubishi, PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_1

Представником позивача суду не було надано будь-яких доказів реалізації предмета застави та суми отриманих коштів від реалізації предмета застави.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач на підставі акта прийому - передачі від 27 січня 2010 року добровільно передав представнику позивача предмет застави для подальшої реалізації його банком самостійно для погашення кредитної заборгованості відповідача. Позивач не надав належних доказів, які підтверджують реалізацію предмета застави та недостатності одержаної від реалізації предмета застави суми для покриття заборгованості відповідача.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що між сторонами 7 березня 2007 року був укладений кредитний договір, кошти були надані на купівлю автомобіля.

7 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк» укладено договір застави транспортного засобу № 37.3/ АА-00003.08.2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І, відповідно до якого відповідач передав у заставу банку автомобіль марки Mitsubishi, PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з п.5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог - звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави від 7 березня 2008 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору застави визначено, що при порушенні заставодавцем умов основного зобов`язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні заставодавцем умов даного договору та у випадках, встановлених законом, у заставодержателя виникає право задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Пункт 3.2 договору застави передбачає позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, зокрема, право банку на його розсуд продати предмет застави іншій особі-покупцю або на публічних торгах.

Так, згідно з підпунктом 3.2.3.4 пункту 3.2 договору застави ціна договору купівлі-продажу визначається шляхом проведення незалежної експертної оцінки суб`єктом оціночної діяльності та зазначається у звіті про оцінку майна. У разі зниження вартості предмета застави заставодержатель має право здійснити переоцінку вартості предмета застави шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

За змістом підпунктів 3.2.3.7 та 3.2.2.8 пункту 3.2 договору застави протягом десяти днів від дня продажу предмета застави заставодержатель зобов`язаний надати заставодавцеві та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлено зареєстроване обтяження предмета застави, письмовий звіт про результати продажу. У разі недостатності грошових коштів, виручених від продажу предмета застави, для повного задоволення майнових вимог заставодержателя заставодавець зобов`язується погасати залишок заборгованості протягом 10 банківських днів з моменту продажу предмета застави.

Таким чином, вказаними умовами кредитного договору та договору застави транспортного засобу визначено право банку, у разі невиконання відповідачем кредитних зобов`язань, продати предмет застави за ціною, визначеною експертом, після чого позивач зобов`язаний у визначені заставним договором строки повідомити, зокрема, заставодавця про таку реалізацію та надати відповідний звіт, а останній у разі недостатності грошових коштів, виручених від продажу предмета застави, для повного задоволення майнових вимог заставодержателя повинен погасити залишок заборгованості протягом 10 банківських днів з моменту продажу предмета застави.

Установлено, що згідно з актом прийома-передачі від 27 січня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та позивачем в особі начальника відділу оперативної робот із проблемними активами управління по роботі з проблемними активами юридичного департаменту ПАТ «Родовід Банк» Сонко О.В., банк прийняв переданий у заставу автомобіль Mitsubishi, PAJERO з метою його подальшого продажу та погашення кредитної заборгованості; сторонами підтверджено, що автомобіль переданий у функціональному стані і не має пошкоджень, заперечення щодо опису технічного стану автомобіля у сторін відсутні, підтверджено факт передачі комплекту ключів від автомобіля (т.1 а.с.99).

З відповіді АТ «Родовід Банк» на звернення ОСОБА_1 від 23 вересня 2014 року встановлено, що у банку відсутня інформація щодо вилучення, зберігання або реалізації автомобіля Mitsubishi, PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( т.1 а.с.120).

За змістом ст.ст. 614, 616 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи суть взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами укладених між сторонами кредитного договору та договору застави транспортного засобу, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором ( ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу»).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Установлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором кредиту, а позивач на правовій підставі, передбаченій пунктом 5.2 кредитного договору та пунктом 3.1 договору застави транспортного засобу, отримав переданий в заставу автомобіль Mitsubishi, PAJERO для його реалізації з метою погашення кредитної заборгованості відповідача, однак жодних подальших дій з моменту передачі автомобіля ані банком, ані позичальником здійснено не було.

Отже, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинення боржником аналогічної дії, спрямованої на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора, тому наявні підстави для визначення суми заборгованості відповідача з урахуванням вартості предмета застави на момент його передачі позивачу.

З висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 19325/1654 від 31 січня 2017 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість автомобіля Mitsubishi, PAJERO Wagon станом на день його передачі позивачу (27 січня 2010 року) складала 306316,16 грн.

За офіційним курсом встановленим НБУ на 27 січня 2010 року (дата передачі автомобіля позивачу) 1 долар США становив 8,0048 грн. За таких обставин вартість автомобіля Mitsubishi, PAJERO Wagon в іноземній валюті склала 38266,56 доларів США.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-о числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 567,86 доларів США 86 центів на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку (п.3.1 договору). Відповідно до п.3.3 договору позичальник має сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 січня 2010 року заборгованість відповідача за кредитом складала 36339,12 доларів, заборгованість по процентам за користування кредитом, які нараховані у січні 2010 року та підлягали сплаті у лютому 2010 року, становить 1470, 22 долари США, по пені від простроченої суми по тілу кредиту - 543,38 доларів США, по пені від простроченої заборгованості по процентам - 468,68 доларів США.

Отже, загальна сума заборгованості на дату її виникнення становить 38821,40 доларів США.

Зважаючи на визначену станом на дату передачі позичальником кредитору вартості автомобіля, загальний розмір залишкового боргу становить 554,84 доларів США ( 38821,40 доларів США - 38266,56 доларів США).

Відповідно до п.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за цим договором у такій послідовності: 1) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами, 2) погашення простроченої заборгованості за кредитами, 3) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим договором, 4) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами, 5) погашення строкової заборгованості за кредитами.

З наданого банком розрахунку станом на 27 січня 2010 року за ОСОБА_1 рахувалась прострочена заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість по процентам, яка мала бути погашена за рахунок вартості автомобіля, виходячи з умов кредитного договору щодо послідовності погашення заборгованості.

За таких обставин станом на 31 січня 2010 року залишок боргу в сумі 554,84 доларів США є пенею.

Крім того, кредитор відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у разі прострочення позичальником своїх зобов`язань вправі нараховувати на суму боргу 3% річних, які за наданим банком розрахунком, станом на 10 лютого 2010 року складають від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 2,79 доларів США, від простроченої суми по процентам -2,41 доларів США.

Підстав для нарахування пені та 3% річних після погашення заборгованості по тілу кредиту та по процентам за користування кредитними коштами немає.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За змістом ст..257 ЦК України до вимог про стягнення трьох процентів річних застосовується загальна позовна давність у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5 лютого 2014 року представником відповідача подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Отже, оскільки банк з позовом до суду звернувся у грудні 2013 року наявні підстави для застосування до вимог позивача про стягнення пені та трьох процентів річних встановленої законом позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції зазначених обставин не встановив, не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, хоча правильно відмовив у задоволенні позовних вимог. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, мотивувальна частина рішення має бути викладена в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 квітня 2015 року - змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Ю.О. Матвієнко