Провадження № 2/760/1935/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
у складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Кривулько С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» (згідно статуту у новій редакції, затвердженого загальними зборами учасників - рішення №1-08/19 від 20.08.2019 змінено назву на ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити.
21.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
18.02.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від 20.02.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідачем відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.
Представник позивача ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» надіслав до суду клопотання, у якому повідомив, що ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» змінило найменування на ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА», у зв`язку з цим просить змінити назву позивача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте як вбачається з матеріалів справи, представником подано клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1.5 даної угоди сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження відбору претендентом, вони зобов`язані укласти між собою договір у формі та зі змістом згідно Додатку № 1 до даної Угоди (а.с. 6).
Відповідно до п. 1.1 Договору сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory.
Положеннями п. 1.2 Договору визначено, що UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішної реалізації програми у порядку та на умовах передбачених цим договором.
В свою чергу, нормами п. 1.4 Договір визначено, що він діє до повного виконання своїх зобов`язань сторонами за цим договором.
Пунктом 2.2 Договору передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від слухача будь-яких платежів щодо програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини ОСОБА_2 , відмови слухача від програми після 31.10.2017 або за розірвання цього договору внаслідок порушення слухачем своїх обов`язків, останній зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у програмі в розмірі еквівалентному 2 500 доларів США. Компенсація сплачується у гривнях одноразово згідно курсу Національного банку України на момент здійснення платежу і не залежить від часу участі слухача у програмі. Будь-яка відмова слухача від програми до 31.10.2017 не тягне за собою компенсацій чи інших штрафів, пені, неустойок у будь-якому вигляді.
При цьому, п.2.3. Договору передбачено, що сторони усвідомлюють, що компенсація передбачена п.2.2 даного Договору застосовується виключно у зв`язку із тим, що безпідставна відмова Слухача від програми після 31.10.2017, позбавляє інших потенційних слухачів можливості взяти участь у програмі.
Судом встановлено, що позивачем виконано зобов`язання за договором та забезпечено відповідача усіма навчальними матеріалами (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали), що підтверджується довідкою про забезпечення матеріально-технічною базою від 06.11.2018 за № 06/11-2/2018 (а.с. 23).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач останній раз знаходився у системі (фактично брав участь в програмі курсу) 05.12.2017 (а.с.22).
Як вже зазначалось, згідно умов Договору, обов`язок компенсації настає у випадку відмови слухача від програми після 31.10.2018.
Таким чином вбачається, що відповідач відмовився від участі у програмі в односторонньому порядку після 31.10.2017, у зв`язку з чим має компенсувати позивачу погоджені витрати відповідно до п.2.2. Договору.
При цьому, 06.11.2018 відповідачу було направлено вимогу, в якій йому запропоновано протягом 7 календарних днів компенсувати витрати на свою участь у програмі у розмірі еквіваленту 2 500 доларів США, проте, у встановлений строк відповідач не сплатив грошові кошти (а.с. 9).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є вчинення дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як передбачено положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610 та 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Водночас, у відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.
У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборговану відповідачем суму за курсом НБУ станом на день звернення до суду 05.12.2018, що становить еквівалента саме 70 324,00 грн.
Згідно з офіційним курсом гривні щодо долара США Національного банку України, станом на 04 жовтня 2019 року такий курс становить: 100 доларів США = 24,8771.
Виходячи з даної норми закону суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача відповідної заборгованості у розмірі 62 192, 75 грн. (2500,00 х 24, 8771 =62 192, 75 грн.).
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1 762,00 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 16, 207, 509, 525,526,533, 610, 611,638,640 ЦК України, 2, 4, 5, 10, 12, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.
В іншій частині позову, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Букіна