Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/983/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2019 року цивільну справу №243/11715/18 за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи - Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування моральної шкоди (головуючий в 1 інстанції суддя Старовецький В.І),

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури за участі третіх осіб без самостійних вимог: Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. В обґрунтування якого зазначав, що в наслідок тривалої протиправної бездіяльності слідчих прокуратури, а також прокурора по здійсненню прокурорського нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів посадовими особами у порушенні кримінального провадження, яка полягає у навмисному ухиленні від виконання ними своїх процесуальних обов'язків та вирішення питання про порушення кримінального провадження за його зверненням, порушуються його конституційні права. У зв'язку з чим просив встановити факт порушення його прав з боку посадових осіб органів прокуратури, визнати противоправною їх бездіяльність та стягнути з Держави України на його користь моральну шкоду завдану внаслідок цього.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2019 року провадження у справі було закрито з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд безпідставно дійшов до висновку, що заявлені ним позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства і закрив провадження по справі. Зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що ним заявлено також позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження і ці позовні вимоги є взаємопов'язаними, а тому відповідно до чинного законодавства підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Вказав, що право кожного звернутись до суду з цивільним позовом до Держави Україна про стягнення моральної шкоди за завдану незаконними діями та бездіяльністю прокурора та службової особи знаходиться у системного взаємозв'язку з нормами ст. 3 Конституції України. Крім того, вважає, що суд першої інстанції помилково посилався на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 року у справі №454/143/17-ц, оскільки правовідносини у іншій справі не є подібними.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі у разі якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в пунктах 2, 3 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи убачається, що 09.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Краматорської місцевої прокуратури Донецької області із заявою-повідомленням №687 про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 20.11.2018 року у справі № 234/17763/18 зобов'язано уповноважених осіб Краматорської місцевої прокуратури розглянути заяву-повідомлення. На виконання ухвали суду 23.11.2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000187. Тобто, позивач є учасником кримінального провадження розгляд якого не закінчено. Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач не погоджується з діями та бездіяльністю процесуальних осіб. Та вважає, що внаслідок неналежного виконання посадовими особами, на яких законом покладено обов'язок по проведенню досудового слідства та прокурорського нагляду під час досудового слідства в розслідуванні кримінальних правопорушень, порушуються його процесуальні права, як учасника кримінального провадження та тривалий час не знаходять свого вирішення його заява щодо вчинення третіми особами кримінальних правопорушень.

За таких обставин, суд першої інстанції закриваючи провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.. 255 ЦПК України обґрунтованого виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання бездіяльності процесуальних осіб противоправною та встановлення фактів порушення прав позивача по суті є оскарженням процесуальних дій посадових осіб у кримінальному провадженні. Оскільки чинним законодавством передбачено інший порядок захисту особою, яка є учасником кримінального провадження свого порушеного права, а позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними та нерозривно пов'язані з першочерговою позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності прокурора, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки відповідно до ст. 92 ч.1 п. 14 Конституції України судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, основи організації та діяльності адвокатури, тощо, визначаються виключно законами.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року, кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ст. 1 ч. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо.

Так відповідно до ст.. 303 КПК України визначено порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. У тому числі визначено, що заявник, потерпілий або інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, має право оскаржувати бездіяльність посадових осіб, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення про закриття кримінального провадження; рішення про відмову у визнанні потерпілим; рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, тощо. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто кримінально процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді.

Таким чином, зазначені позивачем в позовній заяві обставини врегульовані кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством, та оскільки частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, то цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що ухвалюючи рішення про закриття провадження по справі суд першої інстанції порушив передбачене Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, право позивача на доступ до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року N 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року N 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд).

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (mutatis mutandis рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини" ("Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany") від 12 липня 2001 року, заява N 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій прокурора то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо необхідності спільного розгляду в порядку цивільного судочинства позовних вимог про визнання незаконними дій (бездіяльності) посадових осіб під час досудового слідство та позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 20 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Системне тлумачення наведених правових норм свідчить, що не можуть бути предметом судового розгляду заявлені разом вимоги про визнання протиправними оскаржуваних позивачем дій прокурора з невиконання його службових обов'язків внесення відповідних відомостей до ЄРДР та про відшкодування завданої цими діями прокурора моральної шкоди.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком щодо застосування наведеної норми, якій був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №454/143/17-ц від 13 червня 2018 року та був вірно застосований судом першої інстанції до спірних правовідносин.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги що суд першої інстанції помилково посилався на вказану постанову, оскільки відповідно до ч.4 ст.. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Решта доводів апеляційної скарги фактично за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та не спростовують висновку суду першої інстанцій, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині ухвали суду, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування ухвали суду і тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду підлягає залишенню без змін, як постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца