Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 582/641/17-ц

провадження № 61-8852св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філія «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

треті особи:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , первинна профспілкова організація філії «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , первинна профспілкова організація філії «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заборгованості із заробітної плати за період відсторонення від виконання трудових обов`язків, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Роменського міськрайоннного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року у складі судді Машини І. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Сумський облавтодор»), філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , первинна профспілкова організація філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заборгованості із заробітної плати за період відсторонення від виконання трудових обов`язків, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 жовтня 2006 року він був призначений на посаду виконуючого обов`язки начальника філії «Недригайлівський райавтодор», а з 25 жовтня 2007 року - начальника цієї філії.

Згідно з наказом директора ДП «Сумський облавтодор» від 04 травня 2017 року № 9-К його звільнено з посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор» у зв`язку прогулами без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважав своє звільнення із займаної посади незаконним, безпідставним та таким, що було проведено відповідачем з порушеннями вимог трудового законодавства України, оскільки його незаконно було відсторонено від виконання трудових обов`язків, що свідчить про поважність відсутності його на роботі. Також вважав, що рішення профспілкового комітету про надання згоди на його звільнення було прийняте неповноважним складом, оскільки у засіданні брало участь менше половини складу профспілкового комітету. Крім того, у порушення вимог, передбачених його посадовою інструкцією, його звільнено без письмового погодження з головою правління відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України»).

Вважав, що 04 квітня 2017 року він був відсутнім на роботі з поважних причин, оскільки викликався до суду.

Також при його звільненні не було враховано тривалість його добросовісної роботи у дорожній галузі, позитивні результати його діяльності, неодноразові заохочування та передпенсійний вік. Без його згоди рекомендованим листом йому надіслана трудова книжка, записи в якій не відповідають наказу про звільнення. У день звільнення йому не було видано наказ про звільнення і не проведено остаточний розрахунок, у зв`язку з цим виникла заборгованість із заробітної плати та грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2012-2017 роки.

Позивач вважав, що звільнення з роботи і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати засобів для існування та впевненості в завтрашньому дні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 ,уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати незаконними наказ директора ДП «Сумський облавтодор» від 04 травня 2017 року № 9-К «Про звільнення з роботи» та наказ від 05 травня 2017 року № 10-К, поновити його на посаді начальника філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор»; допустити негайне виконання рішення про поновлення його на роботі, зобов`язавши ДП «Сумський облавтодор» скасувати накази про його звільнення та винести наказ про поновлення його на посаді начальника філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор»; визнати нечинним протокол № 3 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» від 28 квітня 2017 року про надання згоди на його звільнення; зобов`язати відповідача внести зміни в запис у трудовій книжці, вказавши наступне: «Запис № 22 від 05 травня 2017 року про звільнення з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) вважати недійсним»; стягнути на його користь з ДП «Сумський облавтодор»: заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2015 року до 28 квітня 2017 року у розмірі 62 027,97 грн, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2012-2017 роки у розмірі 28 643,71 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 135 183,75 грн, а всього на загальну суму 225 855,43 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу і затримки розрахунку та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив суд стягнути з ДП «Сумський облавтодор» на його користь 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайоннного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» в особі філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2015 року до квітня 2017 року у розмірі 62 027,97 грн, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2012-2017 роки у розмірі 28 643,71 грн, а всього на загальну суму 90 671,68 грн.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» в особі філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» на користь держави судовий збір у розмірі 906,71 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що про відсутність позивача на роботі без поважних причин свідчать складені відповідачем акти від 02 березня 2017 року, від 03 березня 2017 року, від 06 березня 2017 року, від 07 березня 2017 року, від 09 березня 2017 року, від 04 квітня 2017 року, від 05 квітня 2017 року, останні з яких, зазначені у наказі як підстава для звільнення з посади у зв`язку з прогулом без поважних причин. При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що у день звільнення йому не видано наказ про звільнення та трудову книжку не впливають на вирішення питання щодо законності звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з розрахунком заробітної плати позивача за період з грудня 2015 року до 31 грудня 2016 року за час відсторонення ОСОБА_1 від посади йому нарахована та сплачена заробітна плата у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України, а за період з 01 січня 2017 року до 28 квітня 2017 року неправомірно не нарахована з урахуванням її підвищення та до цього часу не сплачена. Проте відповідачем не доведено, що за вказаний період до позивача за неналежне виконання трудових обов`язків чи порушення трудової дисципліни було застосовано будь-які стягнення. При цьому зазначений розрахунок відповідачем не спростовано.

Також суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, оскільки наказ про звільнення з роботи позивача відповідає вимогам трудового законодавства, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача щодо його звільнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ДП «Сумський облавтодор» в особі філії «Недригайлівський райавтодор» задоволено частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2012-2017 роки у розмірі 28 643,71 грн скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Скасовано наказ директора ДП «Сумський облавтодор» від 04 травня 2017 року № 9-К про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» з 28 квітня 2017 року.

Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2017 року до 14 березня 2019 року у розмірі 168 348,83 грн з подальшим відрахуванням усіх необхідних платежів та зборів.

Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» на користь ОСОБА_1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2 316,56 грн.

Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 474,84 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» відмовлено.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та частково задовольняючи ці вимоги, виходив із того, що відсторонення роботодавцем позивача від виконання своїх посадових обов`язків не є підставою для кваліфікації бездіяльності останнього як прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд визначив його розмір відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що позивач, маючи незадовільний стан здоров`я і будучи інвалідом 2 групи, змушений був хвилюватися, нервувати та відчувати дискомфорт, порушено його нормальні умови життєдіяльності, у нього виникла необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, оскільки філія «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» не є юридичною особою, тому вона не може бути стороною у цивільному процесі.

У зв`язку із поновленням позивача на роботі не підлягають задоволенню його позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, оскільки така компенсація була виплачена йому у зв`язку із звільненням, а у зв`язку із поновленням його на роботі він не позбавлений можливості звернутись до роботодавця із відповідною заявою про надання йому відпустки або грошової компенсації з урахуванням вимог, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про відпустки».

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ДП «Сумський облавтодор» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДП «Сумський облавтодор» заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та судового збору, скасувати постанову апеляційного суду в частині скасування наказу від 04 травня 2017 року № 9-К, зобов`язання ДП «Сумський облавтодор» поновити ОСОБА_1 на роботі з 28 квітня 2017 року, стягнення з ДП «Сумський облавтодор» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Сумський облавтодор» судові витрати.

ОСОБА_1 судові рішення не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року поновлено ДП «Сумський облавтодор» строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № справа № 582/641/17-ц з Роменського міськрайоннного суду Сумської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що роботодавець мав право звільнити працівника за прогул, оскільки достатньо відсутності такого працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, що фактично відбулось 05 квітня 2017 року. Підприємством було прийняте вірне рішення про застосування дисциплінарного заходу у виді звільнення, однак апеляційний суд не надав юридичної оцінки зазначеному факту та дійшов необґрунтованого висновку у справі.

Також апеляційним судом невірно застосовано положення статті 43 КЗпП України, статті 37-39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

На виконання вищезазначених положень законодавства професійною спілкою філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор»було здійснено засідання за участю ОСОБА_1 , на якому згідно з протоком від 28 квітня 2017 року № 3 погоджено його звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Про прийняте рішення професійна спілка повідомила підприємство листом від 28 квітня 2017 року № 866/28.

04 травня 2017 року ДП «Сумський облавтодор» звернулося до ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з листом від 03 травня 2017 року № 380 про погодження звільнення позивача із займаної посади. Листом № 1/13-10/879 ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» погодило звільнення останнього.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 жовтня 2006 року ОСОБА_1 призначений в. о. начальника філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор», а наказом № 23-К директора ДП «Сумський облавтодор» з 25 жовтня 2007 року - призначений на посаду начальника філії «Недригайлівський райавтодор» (а. с. 25 т. 1).

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 відсторонений від посади згідно з наказом № 139 «Про відсторонення від займаної посади» у зв`язку з неефективним використанням коштів, отриманих від інших замовників, та проведенням службового розслідування з цього питання. Цим самим наказом покладено тимчасове виконання обов`язків начальника філії на головного інженера ОСОБА_3 (а. с. 22 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області 27 липня 2016 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2016 року частково скасовано, визнано незаконним та скасовано наказ від 30 листопада 2015 року № 139 «Про відсторонення від займаної посади» та усунено перешкоди у виконанні ОСОБА_1 . трудових обов`язків, зобов`язавши ДП «Сумський облавтодор» допустити його до виконання трудових обов`язків начальника філії «Недригайлівський райавтодор» (а. с. 28 т. 1).

На виконання рішення суду директором ДП «Сумський облавтодор» було видано наказ № 16-К від 02 серпня 2016 року про допущення ОСОБА_1 до виконання обов`язків начальника філії «Недригайлівський райавтодор» з 02 серпня 2016 року (а. с. 23 т. 1).

Проте згідно з наказом від 02 серпня 2016 року № 85 ОСОБА_1 знову було відсторонено від займаної посади у зв`язку з порушенням фінансової дисципліни, що призвело до втрат фінансових і матеріальних ресурсів та проведенням службового розслідування з означеного питання (а. с. 24 т. 1).

За зверненням ОСОБА_1 управлінням Держпраці у Сумській області здійснено позапланову перевірку та встановлено, що позивач неправомірно відсторонений від виконання обов`язків начальника філії, чим порушено вимоги статті 46 КЗпП України. За результатами перевірки посадовою особою управління Держпраці у Сумській області внесено припис щодо усунення порушень, виявлених у ході перевірки та до керівника підприємства вжиті заходи адміністративного впливу, що підтверджується листом від 01 вересня 2016 року № К-416/1п/16-08/3982 (а. с. 41 т. 1).

ОСОБА_1 оскаржив наказ про відсторонення його від виконання обов`язків начальника філії і рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2017 року було визнано незаконним та скасовано наказ від 02 серпня 2016 року № 85 «Про відсторонення від займаної посади», усунено перешкоди ОСОБА_1 у виконанні трудових обов`язків, зобов`язавши ДП «Сумський облавтодор» допустити його до виконання трудових обов`язків начальника філії «Недригайлівський райавтодор», стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» на його користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди (а. с. 33-35 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2017 року залишено без змін рішення місцевого суду в частині скасування наказу та зобов`язання керівника відповідача допустити ОСОБА_1 до виконання ним трудових обов`язків, але розмір відшкодування моральної шкоди було зменшено до 1 000 грн (а. с. 36-39 т. 1).

04 квітня 2017 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного судового рішення (а. с. 45-46 т. 1).

Відомості про виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду та допущення позивача до виконання ним посадових обов`язків у матеріалах справи відсутні.

Згідно з актами про відсутність працівника на роботі, складеними комісією 04 квітня 2017 та 05 квітня 2017 року, ОСОБА_1 у зазначені дні був відсутній на роботі з 7 год. 30 хв. до 16 год. 30 хв. (а. с. 80-81 т. 2).

Листом від 06 квітня 2017 року № 310 було запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення з обґрунтуванням причин відсутності на роботі у період з 02 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року включно (а. с. 87 т. 2).

У письмовому поясненні ОСОБА_1 зазначив, що він у вказаний період постійно перебував на роботі, але його не допускали до виконання посадових обов`язків. Також зазначав, що у деякі дні він був відсутній на роботі у зв`язку з викликом судовими повістками до суду. Звертав увагу і на ту обставину, що йому з 07 грудня 2016 року не виплачується заробітна плата і не оплачуються лікарняні за січень та лютий 2017 року (а. с. 88 т. 2).

28 квітня 2017 року на засіданні профспілкового комітету «Недригайлівського райавтодору» було розглянуто подання директора ДП «Сумський облавтодор» від 26 квітня 2017 року щодо звільнення позивача і надано згоду на його звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 89-90 т. 2).

Відповідно до листа від 04 травня 2017 року ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги» погодило звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор» за прогул без поважних причин (а. с. 93 т. 2).

Згідно з наказом від 04 травня 2017 року № 9-К ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор» за прогули без поважних причин, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 94 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ДП «Сумський облавтодор» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у нескасованій та незміненій частині та постанова апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом установлено, що відповідачем, як роботодавцем, двічі приймались незаконні накази про відсторонення ОСОБА_1 від посади, які оскаржувались ним у судовому порядку, судом ухвалювались рішення про визнання цих наказів незаконними і зобов`язувалось роботодавця усунути перешкоди та допустити позивача до виконання посадових обов`язків.

Проте у передбаченому законом порядку не були відновлені порушені трудові права позивача і він фактично не був допущений до виконання його посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією № 11.

Таким чином, відсторонення роботодавцем ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків не є підставою для кваліфікації бездіяльності останнього як прогулу.

Крім того, позивач дійсно 04 квітня 2017 року приймав участь у судовому засіданні у кримінальній справі, яке відбувалось у Зарічному районному суді м. Суми, а тому відсутні підставі стверджувати, що причини відсутності його на роботі у цей день є неповажними (а. с. 62 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тлумачення зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» з 28 квітня 2017 року,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 168 348,83 грн та відшкодування моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції у нескасованій та незміненій частині та апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги про те, що звільненню позивача передувало ряд процедур, що відбувались з дотриманням чинного законодавства України, порядку їх проведення є безпідставними, оскільки ДП «Сумський облавтодор» не надало переконливих аргументів та доказів на спростування доводів позивача щодо незаконності його звільнення.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайоннного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року у нескасованій і незміненій частині та постанову Сумського апеляційного суду від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова