Дата документу 20.03.2019 Справа № 314/7123/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/1105/19 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Є.У.№ 314/7123/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у розмірі 1 200 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина.

Заперечуючи проти позову, у січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом і просив визначити місце проживання сина разом з ним в с.Люцерна, Вільнянського району, по в будинку №22 по вул. Шкільній. Зазначав, що ОСОБА_3 має ще одного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з дітьми проживають у будинку, який потребує ремонту. Вважає, що позивачка не в змозі забезпечити нормальні умови для виховання дитини та задовольнити його потреби. ОСОБА_3 працює і відсутня вдома цілу добу, залишає дітей вдома одних, а спільний син хворіє нападами удушення, що стаються вночі. Вважав подальше проживання малолітнього сина з батьком буде відповідати його інтересам, адже він має житло, цікавиться його успіхами у навчанні.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з 07.11.2016 по 07.07.2017, щомісячно у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08.07.2017 до досягнення повноліття ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 07.11.2016 року.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матірю ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що жодних нових обставин, які зумовили б необхідність змінювати звичайний уклад життя дитини та передавати її на виховання батькові, не встановлено. Дитина, щодо якої виник спір, є малолітньою і не муже бути розлучена зі своєю матірю, оскільки по справі не встановлені виключні обставини для цього. На підставі ст. 180, 182 СК України із відповідача підлягають стягненню аліменти на сина, який проживає із матірю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надана оцінка зібраним у справі доказам, висновки суду про визначення місця проживання сина разом з матірю не відповідають обставинам справи.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року без змін.

Постановою Верховного суду від 19 грудня 2018 року постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини скасовано, справу в частині вирішення зустрічного позову передано на новий апеляційний розгляд.

Як зазначено у постанові Верховного суду, при розгляді апеляційної скарги в частині зустрічного позову про визначення місця проживання дитини апеляційний суд обмежився помилковим посиланням на принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року. При цьому залишив поза увагою те, що ОСОБА_3 не заявляла вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю. Окрім цього не перевірив наявності або відсутності підстав для застосування статті 161 СК України, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини для визначення місця проживання із матір'ю. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, яка змінила прізвище на Резніченко, визнала апеляційну скаргу, зазначивши, що сторони дійшли згоди щодо виховання сина, визначення місця проживання якого разом із батьком буде відповідати його інтересам.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, сторони перебували у шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який після розірвання шлюбу сторін залишився з позивачкою (а.с.7-8).

Дитина сторін страждає на гострий ларинготрахеїт, з приводу якого перебуває на обліку у лікаря отоларинголога, проходить періодичні курси лікування як в умовах стаціонару, так і амбулаторно (а.с.36-47).

На утриманні позивачки знаходиться ще один син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Сторони разом не проживають, мають позитивні характеристики.

Позивачка працює продавцем у ФОП ОСОБА_8 з 27.10.2014, має регулярний заробіток.

ОСОБА_4 не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості.

На підставі показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, письмових доказів, наданих сторонами судом встановлено, що як батьком, так і матірю створені належні соціально-побутові умови для проживання та розвитку дитини.

Обставин невиконання батьківських обовязків сторонами судом не встановлено.

З пояснень сторін вбачається, що батьки самостійно врегулювали порядок спілкування дитини з батьком. Мати дитини в судовому засіданні зазначила, що фактично дитина проживає з батьком та має можливість у будь-який час прийти до неї і залишитися на декілька днів разом з нею і старшим сином. З показів сторін вбачається, що між сторонами врегульовані суперечності відносно заходів виховання дитини (порядок виконання учбових завдань, проведення дозвілля). Фактично дитина тривалий час проживає з батьком.

За висновком спеціаліста-психолога від 03.04.2018 у хлопчика з батьком міцний емоційний зв'язок та позитивні прояви привязаності, характерні для його віку. Батько є значимим дорослим, це повязане з тим, що батько приймає участь у вихованні дитини, є присутнім під час режимних моментів.

Між матірю і хлопцем присутня психоемоційна напруга, яку дитина витісняє та намагається дистанціюватись від проявів, що його травмують.

Напруга у стосунках матері і батька, прихована напруга між Матію та хлопчиком прямим чином впливає на психоемоційний стан дитини, у ОСОБА_10 виявлений високий рівень тривожності та прояви психологічного захисту у вигляді витіснення.

Зважаючи на вік дитини, сформовану приязність та прихильність до батька, є доцільним перебування ОСОБА_10 з батьком (т.2, а.с.89-91).

Висновком Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області №01-39/0443 від 04.04.2017, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 із матірю.

За положенням ст.19 ч.6 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.

У постанові ОСОБА_12 Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 визнала апеляційну скаргу і не заперечувала проти її задоволення, дитина сторін тривалий час проживає з батьком, має міцний емоційний зв'язок та позитивні прояви привязаності до нього, батько приймає участь у вихованні дитини, є присутнім під час режимних моментів, суд вважає за доцільне визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком.

За вказаних обставин в частині визначення місця проживання дитини рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року по цій справі в частині визначення місця проживання дитини скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено і підписано 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: