Справа № 545/341/19
Провадження № 2/545/408/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності на рухоме майно в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання права власності на рухоме майно в порядку набувальної давностіта просив суд:

1) визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, добросовісним набувачем транспортного засобу - автомобіля АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771;

2) визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право власності на транспортний засіб - автомобіль АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № двигун ААН № 018036, V=2771.

3) судові витрати віднести за рахунок позивачем.

У судове засідання позивач не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засіданні не зявилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечили, третя особа у судове засідання не зявились не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07.08.2007 року покупець, ОСОБА_1 придбав у продавця на імя ОСОБА_2, автомобіль АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, д.н.з. 412-56СК власником якого згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ІХС № 321513, є ОСОБА_2, за ціною 4000 доларів США (а.с.9, 10,11, 12, 13, 14, 15).

Із позову вбачається, що придбаний позивачем автомобіль АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, д.н.з. 412-56СК знаходився в технічно несправному стані і самостійно не рухався (демонтований та розібраний ДВС знаходився в багажнику, пошкоджена трансмісія), не було можливості здійснити його належне переоформлення в МРЕВ.

Тоді ж, при здійсненні купівлі-продажу автомобіля, продавець - ОСОБА_2 пообіцяв на першу вимогу покупця переоформити автомобіль АУДІ-100, днз 412-56СК, на імя покупця.

Восени 2007 року придбаний автомобіль АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, д.н.з. 412-56СК , був відремонтований та в жовтні 2007 р. покупець, ОСОБА_1 зателефонував продавцю - ОСОБА_2 з пропозицією здійснити переоформлення придбаного автомобіля. Продавець - Ігор повідомив, що перебуває у відпустці та знаходиться за межами Полтавської області та пообіцяв все зробити після повернення.

В подальшому, взимку 2007 - весною 2008 року, позивач у телефонних розмовах понад десяток разів отримував від продавця автомобіля - ОСОБА_2 обіцянки пізніше переоформити автомобіль на імя покупця у звязку з відсутністю або сильною зайнятістю ОСОБА_2, а потім зв'язок з ним був втрачений взагалі.

На час звернення до суду у позивача відсутні будь-які відомості про особу продавця - ОСОБА_2, що позбавляє покупця можливості зареєструвати придбаний транспортний засіб на свої імя.

Також із позову вбачається, що у 2009 році покупець, ОСОБА_1 звернувся за адресою, зазначеною в техпаспорті - м. Полтава, Гоголя 26, кв. 42, до особи ОСОБА_2, що був зазначений власником авто в техпаспорті, з метою здійснити переоформлення придбаного автомобілю на себе, але дверей до квартири йому не відчинили, розмовляти відмовились.

У позові також зазначено, що 19 вересня 2016 р. по вул. Грушевського в м. Полтаві поливач був зупинений нарядом патрульної служби, під час перевірки яким зясовано, що днз 412-56 СК належить іншому автомобілю АУДІ-100 сірого кольору з іншим номером кузова (WAUZZZ4AZMN034355).

Під час здійснення огляду МП працівниками поліції (СОГ) у ОСОБА_1 було вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ІХС № 321513 та повідомлено, що по даному факту буде порушене кримінальне провадження, про рух справи буде повідомлено додатково.

Через деякий час позивач звернувся до правоохоронних органів з метою отримати будь-які відомості щодо перспектив кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за№ 0003864 від 19.09.2016 p., але йому відмовили в наданні будь-якої інформації, пообіцявши звязатися після отримання висновків експертизи вилученого техпаспорта.

Позивач письмово звернувся до слідчого відділу з заявою про залучення його до справи в якості потерпілого. 04.07.2017 р. отримано відповідь, де вказано, що наприкінці 2016 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0003864.

За таких підстав можливо припустити, що придбаний позивачем у 2007 році автомобіль АУДІ- 100, кузов № НОМЕР_2 є так званим «двійником», оскільки цей автомобіль фактично не був зареєстрований у МРЕВ, однак має свідоцтво про реєстрацію ТЗ на зразок зареєстрованого належним чином в МРЕВ автомобіля АУДІ-100, кузов № НОМЕР_3, днз 412-56СК, що належить ОСОБА_2

При цьому, зміни ідентифікуючих номерів на кузові автомобіля не відбувалось, а якість виготовлення свідоцтва про реєстрацію була досить високою, що дозволило позивачу безперешкодно користуватись цим автомобілем близько десяти років.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що позивач на протязі 11 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє автомобілем АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН У=2771 № 018036, однак у встановленому законом порядку позбавлений можливості оформити своє право власності на нього, тому був змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на цей автомобіль у порядку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 07.02.2014 № 5, розяснено, що:

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК;

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при завслодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішим володільцем та повернення цього майна протягом одно го року або пред явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до вимоги положень ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦК України).

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Факт безперервного з 2007 року володіння та відкритого користування автомобілем АУДІ-100, кузов № НОМЕР_2, 1991 р.в., днз 412-56СК, гр. ОСОБА_1 підтверджується доданими до позову документами, цифровими фотографіями автомобіля і техпаспорту з інформацією про дату створення цифрового знімку.

Також встановлено, що автомобіль - АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, д.н.з. 412-56СК забезпечувався страховим полісами за яким страхувальником виступав гр. ОСОБА_1 (а.с.16, 17,19, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29).

У Довідці чергового УДАІ УМВС ОСОБА_3, вказано, що транспортний засіб АУДІ-100, державний номерний знак 41256СК перевірено по АІПС «Угон», базі «Автомобіль» станом на 13.06.2015р. обмежень для експлуатації не виявлено (а.с. 26).

За таких підстав, суд вважає, що за ОСОБА_1 як за добросовісним набувачем, можливо визнати право власності на авто АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, як на запасні частини, вузли та агрегати, в іншій частині вимог відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності на рухоме майно в порядку набувальної давності, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, добросовісним набувачем транспортного засобу - автомобіля АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан-В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, у порядку набувальної давності - право власності на автомобіль АУДІ-100 сірого кольору, 1991 року випуску, кузов легковий седан - В № WAUZZZ4AZMN041215, двигун ААН № 018036, V=2771, як на запасні частини, вузли та агрегати.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок ОСОБА_1.

В іншій частині вимог, відмовитиза недоведеністю..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів відповідно до порядку визначеного ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Полтавського районного суду І.С.Кіндяк