КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/9674/18

номер провадження: 22-ц/824/5407/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року у складі судді Зінченка О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 24 січня 2009 року він перебував з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначав, що за домовленістю з відповідачем діти проживають разом з ним з 01 липня 2018 року та знаходяться на його утриманні. Вказував, що ОСОБА_3 є дитиною - інвалідом та потребує стороннього догляду. Відповідач проживає окремо, вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, проте є працездатною особою, інших утриманців не має, а тому має можливість надавати таку допомогу. Також зазначав, що відповідач ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, але має дохід, тому з неї підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2 027 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 07 лютого 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей має становити розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме, 2 027 грн 00 коп., оскільки саме такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів з 2 027 грн 00 коп. до 1 014 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2019 року до досягнення дітьми повноліття. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 (25 лютого 2019 року ), позивач зобов`язав її залишити його помешкання та не відпустив їх дітей з нею, а тому вона переїхала проживати до двокімнатної квартири своїх батьків, де також мешкає її бабуся, яка є особою похилого віку. Зазначає, що оскільки вона не мала роботи та іншого місця для проживання разом з дітьми, то вона дала згоду позивачу на те, щоб їх діти тимчасово проживали разом з позивачем. Однак на даний час позивач фактично створив нову сім`ю та між сторонами існує спір з приводу місця проживання їх дітей.

Вказує, що суд не врахував, що відповідно до сімейного законодавства батьки мають рівні права та обов`язки по утриманню дітей, а тому вважає, що у суду не було підстав для стягнення з неї аліментів у розмірі повного прожиткового мінімуму на дитину у сумі по 2 027 грн 00 коп. на кожну дитину, оскільки на даний час вона влаштувалась на роботу та отримує мінімальну заробітну плату, а тому не може сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі. Зазначає, що її батьки пенсіонери, бабуся є особою похилого віку, які знаходяться на її утриманні. Крім того, вказує, що суд не звернув уваги на те, що вона залишила позивачу та дітям все майно, яке вона з позивачем нажили за час шлюбу.

Позивач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 серпня 2009 року виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02 липня 2012 року виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області (а.с.6,7).

Судом першої інстанції встановлено, що діти проживають разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на його утриманні, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 01 жовтня 2018 року, від 11 грудня 2018 року, складеними депутатами Української міської ради та актом від 21 січня 2019 року, складеним працівниками Служби у справах сім`ї та дітей Обухівської районної державної адміністрації (а.с 8-10).

Встановлено та не заперечується сторонами, що малолітній ОСОБА_3 хворіє, йому встановлений діагноз: ранній дитячий аутизм. Симптоматична епілепсія (с-м Леннокса-Гасто). Сенсорна алалія . Вказані обставини підтверджуються медичними документами (а.с.18-25).

За правилами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком вiд 6 дo 18 рокiв, який з 1 січня 2019 року становить 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів правильно виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття в рівних частинах, врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, та приймаючи до уваги, що позивач просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей : ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 у розмірі по 2 027 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину до досягнення ними повноліття, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на даний час влаштувалась на роботу та отримує мінімальну заробітну плату, а тому не може сплачувати аліменти у розмірі по 2 027 грн 00 коп. на кожну дитину, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона отримує мінімальну заробітну плату за місцем роботи, а також те, що вона у зв`язку зі своїм матеріальним становищем не може сплачувати аліменти у розмірі по 2 027 грн 00 коп. на кожну дитину, і таких доказів матеріали справи не містять.

З наведених підстав колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на її утриманні знаходяться її батьки, які є пенсіонерами, а також її бабуся, яка є особою похилого віку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідач суду не надала.

Додані відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги висновки органів поліції за матеріалами перевірки її повідомлень від 05 серпня 2018 року, від 26 липня 2018 року, копія її позовної заяви до ОСОБА_2 про скасування висновку Обухівської районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення днів побачення з дитиною, апеляційним судом не приймаються з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач ОСОБА_1 не надала апеляційному суду доказів неможливості подання вказаних вище документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а відтак вказані вище документи не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді