П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 459/2217/16-ц

провадження № 61-32116св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Просто",

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2016 року у складі судді Грабовський В.В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року у складі суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Просто" (далі - ТОВ "Авто-Просто"), у якому просив визнати недійсним договір про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №709256, укладений 15 жовтня 2013 року між ним та ТОВ «Авто-Просто», стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 22806,15 грн., сплачені на виконання договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару.

Позов мотивовано тим, що у 2013 року він знайшов оголошення про продаж автомобілів на вигідних умовах. Представник ТОВ «Лізингова компанія «Авто Просто» повідомила, що автомобіль він зможе отримати через тиждень. Для того, щоб отримати автомобіль, йому потрібно укласти договір та за його умовами сплачувати щомісячні платежі приблизно 900 грн. протягом 5 років.

15 жовтня 2013 року, після сплати перших внесків, він уклав договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. В день укладення договору представник відповідача йому повідомила, що автомобіль він зможе отримати цього ж дня, йому потрібно оплатити кошти згідно наданого рахунку та укласти договір. У день укладення оспорюваного договору автомобіль він не отримав. Наступного дня він поїхав до представника відповідача з вимогою про передачу автомобіля, однак йому було повідомлено, що немає автомобіля з кольором, який він вибрав. Так продовжувалось кілька разів протягом двох років. За час дії договору ним було сплачено 22806,15 грн. Оскільки довгий час автомобіль відповідач не надавав, він припинив вносити кошти.

16 лютого 2015 року йому повідомили, що право на отримання автомобіля анульовано і його усунуто від участі у трьох асигнаційних актах. Він неодноразово звертався із заявами до відповідача з вимогами повернути кошти, однак йому повідомили, що поверненню підлягають лише періодичні платежі і термін їх повернення не може перевищувати двох років. Вважав, що відповідач його обманув, оскільки перед укладенням договору йому повідомили інші умови договору, зокрема, про термін передачі автомобіля та умови його передачі. Крім того, у спірному договорі відсутня обов`язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета договору. Зазначив, що у договорі відсутні санкції за несвоєчасну передачу автомобіля, не передбачено право учасника відмовитись від збільшеної ціни автомобіля, учасник договору лише має право розірвати договір на невигідних для себе умовах. Вказані обставини вважає істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, що поставили його у невигідні фінансові умови. Крім того, визначення предмету договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, об`єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмета договору відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов тощо.

У зв`язку з вищезазначеним просив його позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з того, що останній не довів наявність підстав як для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, так і вимоги про стягнення коштів у розмірі 22806,15 грн., сплачених на його виконання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 27 квітня 2017року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Червоноградського міського суду Львівської області № 459/2217/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповно з`ясували фактичні обставинам справи, а саме, вказує, що даний правочин вчинений під впливом обману. Зазначає, що ТОВ "Авто-Просто" обманом та зловживання довірою клієнтів, шляхом умисного повідомлення заздалегідь неправдивих відомостей, які не зазначені в письмовому договорі та умисне не повідомлення і не ознайомлення з відомостями зазначеними в письмовому договорі укладає договір з клієнтами.

Крім того, на протязі всього дії договору, представник відповідача надаючи рахунки для оплати чергового платежу продовжували запевняти, що автомобіль позивач отримає найближчим часом.

Крім того, зазначає, що договір не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», так як спірний договір має нечіткі та двозначні положення, які ввели в оману позивача.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

14 серпня 2017 року надійшли заперечення ТОВ «Авто-Просто», в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 709256 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з додатками до договору № 1 та № 2.(а.с.9-15).

Як встановлено, згідно додатку № 1 до договору позивач отримав право на придбання автомобіля марки ЗАЗ моделі Сенс вартістю 57 900,00 грн.

На виконання умов договору позивач сплатив вступний внесок та щомісячні платежі у загальній сумі 22806,15 грн.

16 лютого 2015 року ТОВ «Авто Просто» на адресу позивача направив повідомлення, що він не виконав умови угоди №709256, а саме ст.5, п.п. 5.5, ст.8, п.8.2 «Правил функціонування системи придбання в групах Авто Так».

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до ст.13 п.13.8 зазначених правил право на отримання автомобіля анульовано, позивача усунуто від участі у трьох наступних асигнаційних актах.(а.с.22).

13 серпня 2015 року ТОВ «Авто Просто» повідомило позивача, що поверненню підлягають періодичні платежі, розраховані у відповідності до ст.12 п.12.1.1 Розділу ІІ договору.

Відповідно до ст.12 п.12.1.2 розділу ІІ договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання Авто Просто заяви про дострокове розірвання договору.(а.с.21).

Пунктом 12.1.5 Договору учаснику надано право протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору відмовитися в односторонньому порядку від цього Договору. При цьому Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним, а йому повертається вся сума коштів, сплачена за Договором (а.с. 9-13).

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 із заявою про розірвання Договору у вище згаданий 14-ти денний термін до ТОВ "АВТО ПРОСТО" не звертався.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, в своєму позові позивач просив визнати договір недійсним з підстав введення його в оману, оскільки відповідач надав позивачеві неправдиву інформацію щодо строків отримання автомобіля.

Відповідно до частини першої статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 229 Цивільного кодексу України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у ст. 8 Розділу ІІ договору від 15 жовтня 2013 року № 709256, з якою позивач мав реальну можливість ознайомитися перед підписанням оспорюваного договору.

Зокрема, за умовами договору учасник має право на одержання автомобіля у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобов`язання за договором та попередньо виконав визначені у договорі вимоги.

Як встановлено судами, позивач протягом певного строку виконував свої, а тому є вірним висновок суду, що він був обізнаний з умовами договору.

Відповідно до частин другої та третьої Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, дослідивши вищезазначений договір, прийшли до вірного висновку, що посилання та твердження позивача на несправедливі умови договору - не знайшли свого підтвердження. І даний договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" - відсутні.

Отже, суд першої та апеляційної інстанції вірно встановили, що предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, а не сам автомобіль, як про це зазначає позивач, тому доводи касаційної скарги скаржника про те, що предмет договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, об`єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмета договору відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов тощо на увагу не заслуговує й не є підставою для визнання правочину недійсним на підставі статей 203, 184 Цивільного кодексу України

Наведене виключає наявність підстав як для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, так і вимоги про стягнення коштів у розмірі 22806,15 грн., сплачених на його виконання.

Отже, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров