Дата документу 16.10.2019 Справа № 336/7418/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7418/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/2997/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого суддів секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., ОстащенкоО.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (Далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовною заяою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначає, що 17 травня 2016 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «ІЛТА» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-01409/07/0713, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», державний номер НОМЕР_1 .

23 січня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вина Відповідача ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2017 року у справі № 336/769/17.

До позивача звернувся страхувальник ТОВ «ІЛТА» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку-фактури № СчТ-000220 від 06 лютого 2017 року.

На підставі вищезазначених документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування ТОВ « ІЛТА» у розмірі 7377,49 грн.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «ВАЗ», державний № НОМЕР_2 , застраховано у СТ «Іллічівське» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9796048.

Виходячи з наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь Позивача - ПАТ «СК «Українська страхова група», по відшкодування шкоди в порядку регресу, суму в розмірі: 7 377 грн. 49 кон.; стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь Позивача - ПАТ «СК «Українська страхова група», сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. В правове обгрунтування позивач послався на ст.ст.993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», Повтанову Верховного Суду України від 10.02.2016 року справа № 6-2878 ц.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування в розмірі 7377 грн. 49 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року, закрити провадження у справі у зв`язку із порушенням правил юрисдикції.

Доводами апеляційної скарги є те, що у спірних правовідносинах належним відповідачем є страховик завдавача шкоди, тобто Відкрите акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», а ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, підстав для стягнення шкоди в порядку регресу з ОСОБА_1 не має, у зв`язку із цим зазначені правовідносини підлягають розгляду відповідно до норм господарського судочинства. При цьому ОСОБА_1 посилається на правову позицію викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року справа № 755/18006,15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відзив на апеляційну скаргу згідно ст. 360 ЦПК України не надходив.

ПАТ«СК «Українська страхова група»до апеляційного суду не з`явилася, повідомлена про час імісце розгляду справи згідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК УКраїни ( а.с. 111 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності ПАТ «СК «Українська страхова група», яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: непровне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позо ПАТ«СК «Українська страхова група», суд першої інстанції дійшов до висновку, що у разі визнання особи винною, відповідальність якої застрахована, шкода відшкодовується заподіювачем шкоди. Оскільки ПАТ «СК «Українська страхова група» відшкодувала матеріальну шкоду в розмірі 7377.49 грн. страхувальнику ТОВ «ІЛТА», тому отримало право регресної вимоги до останнього щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування. При цьому суд першої інстанції посилається на положення ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, що 23.01.2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2017 року винним у даному ДТП визнано ОСОБА_1 та притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП ( а.с. 13-14).

Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля « Рено», державний номер НОМЕР_1 , яким є ТОВ «Ілта» застрахована відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-01409/ 0713 і є дійсним до 23.05.2017 року.

Цивільно - правово відповідальність власника автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2 , яким є ОСОБА_1 застраховано у СТ « Іллічівське», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/97966048 і є дійсним до 26.05.2017 року.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою Управління патрульної поліції м. Запоріжжя № 54938/3 від 24.02.2017 року ( а.с. 11-12) та не заперечуються сторонами у справі.

24.01.2017 року до позивача ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник ТОВ «ІЛТА» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи ( а.с. 8-14).

ПАТ «СК «Українська страхова група» було складено страховий акт від 09.02.2017 року та розрахунок до нього на підставі рахунку-фактури № СчТ-000220 від 06.02.2017 року, розрахунок суми страхового відшкодування від 20 березня 2017 року з якого вбачається, що автомобіль «Рено», державний № НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження на суму 7377.49 грн. ( а.с. 15-19).

На підставі вищезазначених документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 7377,49 грн., що підтверджується плітіжним дорученням № 5317 від 22 березня 2017 року ( а.с.20).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 7377.48 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18 дійшла висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Суд першої інстанції встановив, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є саме завдавач шкоди - відповідач, тоді як виходячи з правової позиції вищезазначеної Постанови Великої Валати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, яка відступила від висновку, сформульваного Верховним Судом України у Постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587 цс 15, суб`єктом, який має задовольнити вимогу ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є - страховик відповідача ОСОБА_1 - СТ « Іллічівське» .

З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджуєтьсяч з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ПАТ « Страхова компанія « Українська страхова група» тобто страховик, який виплатив потерпілому страхове відшкодування має право вимоги до винної особи ОСОБА_1 , оскільки ПАТ «Страхова компанія « Українська страхова група» має право вимоги до страховика, в якому застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, тобто має право вимоги до ВАТ «Страхове Товариство « Іллічівське».

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до страховиика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про задоволеня апеляційної скарги частково, оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Прохання апеляційної скарги про закриття провадження у справі не може бути задоволено у зв`язку з відсутністю на це правових підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги судовий збір у сумі 2400 грн., сплачений відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту.

В звадоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу, відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 2400 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.