КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року м. Київ

Справа 752/8494/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2739/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О. 09 листопада 2017 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 4350,83 грн, з яких: 1500 грн основного боргу, 1555,33 грн інфляційні втрати, 305,50 грн 3% річних, 990 грн проценти за договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 грудня 2008 року між ОСОБА_2та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений договір банківського вкладу № 1/ 8001, відповідно до якого Товариство прийняло готівкові грошові кошти в сумі 10000 грн строком на до 03 березня 2009 року з процентною ставкою по вкладу 22% річних.

Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору він неодноразово звертався до відповідача щодо повернення грошових коштів, однак зазначені зобов'язання ТОВ «Український промисловий банк» не виконало. Згідно рішення суду на його користь було стягнуто суми, що йому належали за договором, однак після 2014 року виплати припинились.

10 листопада 2016 року позивач звернувся до Національного банку України з вимогою щодо повернення коштів, що розміщені в ТОВ «Укрпромбанк», однак він отримав відповідь, що Управителем активів ТОВ «Укрпромбанк» є ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» і його вимоги включені до сьомої черги реєстру вимог.

В зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення в судовому порядку з відповідача грошових коштів, невиплачених за договором, нарахованих відсотків, а також на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про стягнення коштів - відмовлено.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення, виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості перебувають у сьомій черзі, тому права позивача не порушені, а стягнення на його користь коштів позачергово призведе до порушення прав інших осіб. Однак, позивач вважає, такий висновок необґрунтованим та незаконними, оскільки в порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача та наданим ним доказам щодо порушення його прав, також судом першої інстанції взагалі не надано обґрунтування щодо відмови в позові в частині стягнення 3 % річних та процентів.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим та ухвалене з чітким дотриманням норм законодавства, натомість апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не спростовує висновки суду першої інстанції. Зазначає, що ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» є управителем переданих активів і не відповідає за борги ТОВ «Укрпромбанк» перед його кредиторами своїм власним майном та грошовими коштами. Для цієї мети в Національному банку України відкритий спеціальний рахунок, подальші розрахунки за кредиторськими вимогами будуть проводитись Управителем за розпорядженням НБУ по мірі здійснення процедури управління активами в установленому законом порядку, про що позивача буде повідомлено додатково. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Відповідач ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» в судове засідання представника не направило, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення. А тому в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір банківського вкладу №1/448001 (вклад капітал), згідно із яким ТОВ «Український промисловий банк» прийняло від позивача готівкою грошові кошти в сумі 10000,00 грн строком на 91 день до 03 березня 2009 року з процентною ставкою по вкладу 22 % річних.

Рішенням Печерського районного суду від 18 листопада 2009 року у справі №2-1267-1/09 позов прокурора Богунського району м. Житомира в інтересах ОСОБА_2 до ТОВ «Український промисловий банк» про стягнення заборгованості, відсотків та відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_4 11567, 02 грн, з яких 10000,00 грн основного боргу за договором банківського вкладу та 1567, 02 грн нарахованих відсотків.

Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2010 року № 19 з 21 січня 2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТОВ «Укрпромбанк».

Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийнято рішення від 28 лютого 2014 року № 103 про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора та завершення процедури ліквідації Банку.

В зв'язку із завершенням строку ліквідаційної процедури ТОВ «Український промисловий банк» його непродані активи та перелік незадоволених кредиторів, відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Договору про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року №31-Л були передані в управління визначеній Національним банком юридичній особі - ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал».

Відповідно до Договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року, укладеному між ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», в управління Управителю передані активи, наявні на балансі банку на дату укладення цього Договору, та передано перелік (реєстр) вимог кредиторів (вигодонобувачів) VII черги задоволення, розрахунки з якими не проведено.

З матеріалів справи вбачається, що сума незадоволених кредиторських вимог ОСОБА_2 в розмірі 1500,86 грн включена до VII черги кредиторських вимог та передані в управління TOB «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал».

Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» є довірчим власником отриманих в управління активів і має право: володіти, користуватися і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та вказаного Договору.

Згідно із п.п. 1.2, 2.2 Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» є довірчим власником отриманих в управління активів. Управитель зобов'язаний здійснювати погашення вимог вигодонабувачів у порядку черговості відповідно до переліку вигодонабувачів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання коштів, які внесені до кредиторської заборгованості і передані в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» з боку відповідача не є порушеним, оскільки сума заборгованості в розмірі 1500, 86 грн, яка обліковується як непогашений борг перед ОСОБА_2 підлягає виплаті в порядку черговості відповідно до Переліку вигодонабувачів, та не може бути стягнута в судовому порядку , оскільки призведе до порушення прав інших вигодонабувачів. Також суд першої інстанції вказав на те, що положення ст. ст. 1058, 1061, 625 ЦК України, на які посилався позивач, не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, оскільки останні регулюються спеціальним законодавством.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи у правління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Згідно із ч. 2 ст. 316 ЦК України право довірчої власності є особливим видом права власності, що виникає внаслідок закону.

Частиною 2 ст. 1029 ЦК України передбачено, що договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 1033 ЦК України управителем може бути суб'єкт підприємницької діяльності. Управитель діє без довіреності.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та положень Договору про передання в управління непроданих активів, колегія суддів вважає, що грошові кошти, про стягнення яких просить позивач підлягають виплаті в порядку черговості відповідно до Переліку вигодо набувачів. А отже твердження позивача про наявність прострочення виконання зобов'язання є безпідставними. Вказані суми не можуть бути стягнуті в судовому порядку, також з огляду на те, що виплата коштів кредиторам, які включені до VII черги кредиторських вимог регулюється спеціальними нормами законодавства та здійснюється у відповідному порядку. Тобто, стягнення вказаних коштів в судовому порядку, поза встановленої черги кредиторів, призведе до порушення прав інших вигодонабувачів.

Доводи позивача стосовно того, що судом першої інстанції взагалі не надано обґрунтування щодо відмови в позові в частині застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення 3 % річних, і процентів, не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Так, у постанові від 16 травня 2018 року №14-16цс18 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, вказала на те, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

В даному випадку правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються спеціальними нормами закону, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність поширення ст. 625 ЦК України на вказані правовідносини, є законними і обгрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв'язку цим рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.