Провадження №2/523/896/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 , є власником 5/ 6 квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року та рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 31.03.2005 року.

Відповідач є сином позивачки, який також зареєстрований з 1998 року в зазначеній квартирі, однак створивши свою сім`ю, він забрав усі свої речі, та в кінці 1999 р. пішов з квартири за іншим місцем мешкання де проживає до цього часу.

На протязі довгих років з часу, коли відповідач покинув житло, він постійно обіцяв знятися з реєстрації в квартирі, однак добровільно до цього часу цього не зробив.

Відповідач не приймає участі у підтриманні житла в належному санітарно-технічному стані, не сплачує за комунальні послуги, тощо.

Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, ОСОБА_1 вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а також не має можливості розпоряджатися своєю власністю за своїм наміром, наприклад здійснити відчуження.

Той факт, що ОСОБА_2 не проживає в належній позивачці квартирі приблизно біля 20 років, підтверджується чисельними актами обстеження, завіреними ОСББ, якому належить зазначений будинок та показами свідків-сусідів.

Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив його позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2018 року, було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні. (а.с. 43).

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, причин неявки суду не сповістив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. (а.с. 44,45).

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року та рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 31.03.2005 року. (а.с. 7-13).

Відповідач є сином позивачки, який також зареєстрований з 1998 року в зазначеній квартирі, однак створивши свою сім`ю, він забрав усі свої речі, та в кінці 1999 р. пішов з квартири за іншим місцем мешкання де проживає до цього часу. (а.с. 14).

Відповідач не приймає участі у підтриманні житла в належному санітарно-технічному стані, не сплачує за комунальні послуги, тощо.

Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, ОСОБА_1 вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а також не має можливості розпоряджатися своєю власністю за своїм наміром, наприклад здійснити відчуження.

Той факт, що ОСОБА_2 не проживає в належній позивачці квартирі приблизно біля 20 років,підтверджується чисельними актами обстеження, завіреними ОСББ, якому належить зазначений будинок та показами свідків-сусідів. (а.с. 16-22).

У квартирі відсутні речі відповідача, усі дії по утриманню квартири виконує позивач, сплачуються комунальні платежі, проводиться необхідний ремонт тощо. Більш того, сплачуються надмірні кошти за отриманні послуги виходячи з числа прописаних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя