Дата документу 21.03.2019 Справа № 311/789/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/789/18 Головуючий у 1-й інстанції: Задорожко Д.А.
Провадження № 22-ц/807/1051/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 вересня 2011 року, відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в розмірі 5 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним. Відповідач неналежним чином виконував зобов'язання за договором, внаслідок чого у нього станом на 31 грудня 2017 року перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 116 990 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 3 903 грн. 87 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 113 086 грн. 13 коп., яку банк просив стягнути разом із судовими витратами у справі.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, отримавши копію апеляційної скарги 23.01.2019р., письмового відзиву на неї не надав, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 17 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», після перейменування АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредит в розмірі 5 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджено копією заяви позичальника на отримання кредиту, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, витягом із Умов та привал надання банківських послуг, тарифами банку, які містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 10, 11, 12-35).

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 грудня 2017 року у нього перед позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість в розмірі 116 990 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 3 903 грн. 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 113 086 грн. 13 коп., що підтверджено розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи (а.с. 6-8).

Відповідач в ході розгляду справи не оспорював укладення з банком кредитного договору та отримання картки, а також розмір заборгованості, який нарахований позивачем. Але до ухвалення рішення подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж на погашення кредиту здійснено у травні 2013р.

Встановивши, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які випливають з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ від 17.09.2011р., згідно з якою відповідачу встановлювався кредитний ліміт, якій у максимальному розмірі складав 5 500 грн., що відповідач протягом трьох років активно користувався ним та припинив виконувати умови договору щодо погашення платежів з травня 2013р., внаслідок чого у нього станом на 31.12.2017р. утворилась заборгованість в сумі 116 990 грн., суд відмовив в задоволенні позову банку про її стягнення через пропуск строку позовної давності.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що ці висновки суд здійснив без повного дослідження всіх доказів у справі, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам, зокрема, суд не взяв до уваги, що пунктом 5.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, строк позовної давності було узгоджено між сторонами у 5 років.

Перевіривши вказані доводи, колегія визнає їх неспроможними з огляду на таке.

Так, до позовної заяви банком долучені Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256, які взагалі не містять пункту 5.5, на

який посилається апелянт.

Між тим, вказані Умови та правила надання банківських послуг містять п. 1.1.7.31, згідно з яким строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, процентів, неустойки, штрафу, витрат та винагород банку складає 50 років.

З цього приводу колегія зазначає, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України про збільшення позовної давності між сторонами має укладатись окремий договір, тобто згода на таке збільшення не може бути оформлена шляхом приєднання до Умов та Правил, які містять чисельні пункти та великий обсяг сторінок, а має узгоджуватись окремим підписаним між сторонами договором.

Оскільки такий договір між сторонами відсутній, то підстав вважати збільшеним строк позовної давності у колегії не мається. А тому слід виходити із загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Враховуючи, що останній платіж в сумі 350 грн. відповідачем було здійснено 25 травня 2013 року, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с. 7), а з позовом до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише 15.03.2018, суд першої інстанції обгрунтовано визнав, що позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності.

Вся решта змісту апеляційної скарги побудована лише на описі обставин, які встановлені судом та визнані відповідачем, щодо договору приєднання та його умов, але не містять посилання на будь-які фактичні дані, невірно встановлені обставини чи допущені судом порушення, які б підлягали дослідженню.

Беручи до уваги всі вищенаведені обставини, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року

у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: