ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/5088/18

Провадження № 22-ц/818/3192/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А.І., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року в складі судді Золотарьової Л.І.,

встановив:

У квітні 2018 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду у сумі 43996,38 грн, інфляційні витрати - 8783,08 грн, 3% річних - 2232,09 грн, стягнути судовий збір 1762 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає послуги з централізованого теплопостачання відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі не сплачують послуги з теплопостачання вчасно та в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 лютого 2014 по 31 січня 2018 року у вказаній сумі. На підставі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати з централізованого опалення у строки встановлені договором або законом. У зв`язку з несплатою вчасно оплати за надані послуги, то відповідно до ст. 625 ЦК України наявні підстави для стягнення 3-х % річних та інфляційних втрат.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року позовні вимоги комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду у розмірі 43996 грн. 38 коп., три відсотки річних у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання - 2232 грн. 90 коп., інфляційні втрати - 8783 грн. 80 коп.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір по 440 грн 50 коп. з кожного.

06 травня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, не доведено обставини справи, які судом першої інстанції визнано встановленими; є невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Посилаючись на норми законодавства, вказує на те, що між позивачем та відповідачами не було укладено договору, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» терміни сплати не визначені, вимог щодо сплати заборгованості позивач не надсилав, не є зрозумілим, на підставі яких даних зроблено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. Апелянтом разом з відзивом подавалося клопотання про застосування позовної давності до вказаних правовідносин, судом вказана заява була залишена поза увагою, враховуючи звернення до суду з позовом 02 квітня 2018 року та термін позовної давності, вважає, що заборгованість повинна бути врахована тільки з квітня 2015 року, а не з лютого 2015 року.

У зв`язку із тим, що позовна заява подана до суду 02 квітня 2018 року, вважає, що сума заборгованості повинна складати 36542,13 грн., інфляційні витрати - 7314,01 грн., 3 % річних - 2 001,75 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду.

Зупинено дію рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) апелянта залишено без задоволення.

Закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року матеріали цивільної справи повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення.

30 вересня 2019 року матеріали справи були повернуті до суду першої інстанції та справу призначено до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

З повідомлення в.о. керівника апарату Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року вбачається, що згідно даних вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» за період з 23 квітня 2018 року по 01 квітня 2019 року до канцелярії Київського районного суду м. Харкова від ОСОБА_2 . надходили наступні документи по справі № 640/5088/18: 10.07.2018 клопотання про долучення до матеріалів справи за позовом КП «ХТМ» (вх. 37662/18); 10.07.2018 заява про відкладення розгляду справи (вх. № 37718/18); 12.11. 2018 заява про відкладення розгляду справи (вх. 62753/18); 06.05.2019 апеляційна скарга на рішення суду по справі № 640/5088/18 (вх. № 23636/19). Відзив на позовну заяву від відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цивільній справі № 640/5088/18 на надходив.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи до суду не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно довідки про склад сім`ї, довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України від 17 квітня 2018 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Відповідачі, як споживачі, отримують послуги з теплопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі», відкрито особовий рахунок 1902 на ім`я ОСОБА_1

Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі та отримують, як споживачі, послуги з опалення та гарячої води, які надаються КП «Харківські теплові мережі».

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за послуги з опалення та гарячої води, розрахованої на підставі даних лічильника на гарячу воду, за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 43996 грн. 38 коп., три відсотки річних - 2232 грн. 90 коп., інфляційні витрати у сумі 8783 грн. 80 коп., а всього 55011 грн. 55 коп.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі отримують надані позивачем послуги та частково їх оплачують, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги. Матеріали справи не містяться звернення відповідачів у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг. Відповідачами не оспорювався та не спростований наданий позивачем розрахунок. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частинами 3-4 статті 156 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відносини щодо надання фізичним особам послуг з централізованого опалення регулюються Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Тобто відповідачі перебували у фактичних договірних відносинах з КП «Харківські теплові мережі», які не заперечували, що такі послуги їм надавались.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального теплопостачання та підігріву гарячої води та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що ним разом з відзивом ним була надана заява про застосування строку позовної давності, яку суд залишив поза увагою.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Разом з тим, відзив на позовну заяву, а також докази того, що відповідачами було подано відзив на позовну заяву та відповідно документів, що підтверджують надсилання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи в матеріалах справи відсутні.

Згідно повідомлення в.о. керівника апарату Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року, згідно даних вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» за період з 23 квітня 2018 року по 01 квітня 2019 року відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 не надходило. З протоколу судового засідання від 10 липня 2018 року вбачається, що сторони в судове засідання не з`явились. Інших протоколів судового засідання матеріали справи не містять.

Заяви про застосування строків позовної давності матеріали справи також не містять.

Матеріали справи свідчать про те, що 10 липня 2017 року ОСОБА_2 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що він звернувся до позивача з проханням про перерахунок заборгованості зі сплати за гарячу воду відповідно до показань лічильників.

У жовтні 2018 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з уточненою позовною заявою, в якій просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суму заборгованості за опалення та гарячу воду у сумі 43 996, 38 грн., 3 % річних у сумі 2232, 90 грн., інфляційні витрати в сумі 8783, 80 грн., а також судовий збір в сумі 1762, 00 грн. (а.с. 31).

В подальшому, 12 листопада 2018 року представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також у заяві повідомлено, що заборгованість за період з 01 лютого 2015 року по 31 січня 2018 року в загальному розмірі складає 38660,91 грн., інфляційні витрати - 8783,08 грн., 3% річних - 2232,09 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних. (а.с. 36).

Отже, ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи належним чином, однак, відомостей про те, що ОСОБА_2 або іншими відповідачами було заявлено про застосування строку позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції з матеріалів справи не вбачається.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачів до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати відповідний строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що не є зрозумілим, на підставі яких даних зроблено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, є необгрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів, зокрема розрахунку, який би спростовував розрахунок КП «Харківські теплові мережі», суду не надано.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону і не спростовується апелянтом.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України є законним і обґрунтованим, і доводами апеляційної скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

О.В. Маміна