21.10.2019 Єдиний унікальний номер 2-2572/07
Провадження № 2др/205/8/2019
21 жовтня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі питання про судові витрати по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири, -
ОСОБА_1 25 травня 2007 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири.
Також 25 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири.
7 червня 2007 року у ході попереднього судового засідання позови були об`єднані в одне провадження і було проведено заміну відповідача ОСОБА_6 на належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2007 року обидва позови було задоволено у повному обсязі.

Разом з тим, при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про судові витрати.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що питання щодо судового збору підлягає вирішенню наступних чином.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано до суду два позови, в яких були заявлені вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири, тобто в кожному з позовів було заявлено по одній вимозі немайнового характеру та по одній вимозі майнового характеру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири були задоволені у повному обсязі; питання про розподіл судових витрат не вирішувалося.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, в переліку додатків в обох позовах зазначені квитанції про сплату судового збору, але фактично такі квитанції в матеріалах справи відсутні, тому суд приходить до висновку, що судовий збір позивачем не сплачувався.

На час подання позовів до суду діяли ставки судового збору, які були визначені п.п. «а» п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», зокрема: ставки державного мита встановлюються в таких розмірах із заяв і скарг, що подаються до суду, та за видачу судом копій документів із позовних заяв 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вхідного штампу канцелярії суду вбачається, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири надійшов до суду 25 травня 2007 року. Ціна позову зазначена у розмірі 15 000 гривень.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав оплаті при поданні позову складає 150 гривень за позовні вимоги майнового характеру (15 000 гривень х 1% = 150 гривень) та 51 гривню за позовні вимоги немайнового характеру, а всього 201 гривню.

З урахуванням того, що позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався, а позовні вимоги судовим рішенням задоволені, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 201 гривні.

Як зазначено в рішенні суду від 7 червня 2007 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ј частину квартири надійшов до суду також 25 травня 2007 року. Ціна позову зазначена у розмірі 100 000 гривень.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав оплаті при поданні позову складає 1 000 гривень за позовні вимоги майнового характеру (100 000 гривень х 1% = 1 000 гривень) та 51 гривню за позовні вимоги немайнового характеру, а всього 1 051 гривню.

З урахуванням того, що позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався, а позовні вимоги судовим рішенням за цим позовом також задоволені, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 525 гривень 50 коп з кожної.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 201 гривні; з ОСОБА_3 - 525 гривень 50 коп та з ОСОБА_4 - 525 гривень 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 1, ч.ч. 3-5 ст. 270 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 201 гривні.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 525 гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 525 гривень 50 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.С. Приходченко