ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2604/15-ц
Провадження № 2/210/34/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" жовтня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Омега банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про захист прав споживачів кредитних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися 22.06.2015 року до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 26.10.2016 року просили визнати недійсними - кредитний договір №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омегабанк» (далі - ПАТ «Омегабанк»); договір про внесення змін та доповнень №1 від 31.05.2010 року до кредитного договору №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»); договір про внесення змін та доповнень №2 від 01.06.2010 року до кредитного договору №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк»; договір про внесення змін та доповнень №3 від 01.06.2010 року до кредитного договору №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк»; договір про внесення змін та доповнень №4 від 17.11.2010 року до кредитного договору №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк»; договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк», посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. 06.11.2007 року за реєстраційним №11792 разом з договором про внесення змін та доповнень; договір поруки від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк»; застосувати наслідки недійсності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог представники позивачів посилаються на те, що 06.11.2007 року укладений кредитний договір №0308/1107/71-485 між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (яке змінило своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», потім - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», потім - Публічне акціонерне товариство «Омегабанк»). Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 видано кредит в сумі 27000 доларів США на строк з 06.11.2007 року по 05.11.2032 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом. На забезпечення виконання вимог за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом, предметом якого є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року. У подальшому до кредитного договору та договору іпотеки були внесені зміни, а ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», який у свою чергу відступив право вимоги ПАТ «Альфа-банк». Позивачі вважають зазначені договори недійсними, оскільки у порушення п.2.3. Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, п.4 глави 3 Інструкції про касові операції в банках України, банком видано кредит з позичкового рахунку, а не з поточного, як того вимагає законодавство; без відкриття поточного рахунку можлива видача готівки тільки в національній валюті України; заява про видачу готівки не є належним доказом отримання позичальником готівкових коштів в іноземній валюті. Кредитний договір укладено з порушенням ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту - письмової інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту позичальнику банком надано не було; відсутня інформація про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту; не зазначено обґрунтування вартості супутньої послуги; не повідомлено про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг; п.5 кредитного договору містить комісію за дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1% до 4.03%; договором передбачена тільки відповідальність позичальника, відповідальність банку не передбачена взагалі що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, тощо - тому підприємницька діяльність ПАТ «Сведбанк» є такою, що вводить споживача кредитних послуг в оману. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, тому договір іпотеки і зміни до нього мають бути визнані недійсними.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні присутніми не були, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 .В. в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив (договір ДП №01-03/-13 про надання правової допомоги від 23.03.2016 року ) (т.1, а.с.162) - діє протягом одного року.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, строк дії договору скінчився 07.09.2019 року (т.1, а.с.221).

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Омега банк» - правонаступника ПАТ «Сведбанк» (т.1, а.с.217 зворот) , в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 06.11.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», укладений кредитний договір №0308/1107/71-485 на підставі якого ОСОБА_1 видано кредит в сумі 27000 доларів США на строк з 06.11.2007 року по 05.11.2032 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу між ним та продавцем з метою придбання квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с.16).

Позивачі зазначають про укладення іпотечного договору, договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору та договору поруки, проте копії цих договорів суду не надано.

Того ж дня позивачем ОСОБА_1 отримано грошові кошти в сумі 27000 доларів США (еквівалент у гривнях 136350,00), що підтверджується заявою на видачу готівки №F05_608/1 від 06.11.2007 року та посвідчено підписом отримувача (т.1, а.с.95), випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 за періоди з 06.11.2007 року по 25.05.2012 року (т.1, а.с.102).

Рішеннями Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк»; 30.04.2009 року - на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (т.1, а.с.156).

У подальшому між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договори про внесення змін та доповнень до №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року - №1 від 31.05.2010 року, №2 від 01.06.2010 року, №3 від 01.06.2010 року, №4 від 17.11.2010 року, якими уточнювався розмір строкової заборгованості за кредитом, кредитний договір №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року викладено в новій редакції, уточнювався п.8.4.2 Кредитного договору щодо розміру відсоткової ставки (т.1, а.с.75-93). Договори про внесення змін та доповнень до №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року підписано представниками банку та ОСОБА_1

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і право вимоги за кредитним договором №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», забезпечений договорами №0308/1107/71-485-Р-1; №0308/1107/71-485-Z-1 (т.2, а.с.20-49).

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і право вимоги за кредитним договором №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», забезпечений договорами №0308/1107/71-485-Р-1; №0308/1107/71-485-Z-1 (т.2, а.с.20-49).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк» надіслано на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту за вих.№62471-102 б/б від 20.07.2015 року (т.1, а.с.50) та за вих.№41112-23.1-б/б від 05.05.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надано відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо порядку погашення заборгованості за кредитом (т.1, а.с.51).

Потім, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за кредитним договором №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року в сумі 574484,38грн., який задоволено рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2015 року (т.2, а.с.195-198).

Спір між сторонами виник щодо недійсності кредитного договору, змін та доповнень до кредитного договору, договорів іпотеки та поруки.

Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами статті 627 ЦК встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач вважає, що кредитний договір №0308/1107/71-485 від 06.11.2007 року укладено з порушенням вимог ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168.

За клопотанням представника позивача з метою підтвердження зазначених вище порушень, у справі ухвалою суду від 17.09.2018 року призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (т.2, а.с.233-235).

Ухвалу суду з доданими до неї матеріалами повернуто 16.04.2019 року з експертної установи без виконання у зв`язку з відсутністю оплати послуг за проведення експертизи (т.2, а.с.243).

Відповідно до п.19 Постанови №8 від 30.05.1997 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Отже, судово-економічна експертиза не проведена через несплату послуги експерта позивачами, якими було ініційовано її проведення.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За правилами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами заявлені вимоги про недійсність правочину також з підстав, передбачених ст.230 ЦК України та ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/13.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту (ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Зокрема, за положеннями ст.203 ЦК України, суд при розгляді справи має перевірити, чи не суперечить зміст правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, чи має особа, яка вчиняє правочин, необхідний обсяг цивільної дієздатності, чи є волевиявлення учасника правочину вільним і відповідає його внутрішній волі, чи вчинений правочин у формі, встановленій законом, чи спрямований правочин на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Із роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Спірний кредитний договір власноручно підписано ОСОБА_1 , з умовами надання кредиту останній ознайомлений в день підписання самого правочину, грошові кошти отримав відповідно до договору, виконував його шляхом повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом.

Умови плати за надання кредиту та витрати , зазначені в Договорі, не суперечать як положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовані суми, оскільки є визначеними у відповідних розмірах, а не за формулою зі змінними величинами.

Сторонами було узгоджено та підписано графіки платежів, та зміни і доповнення до кредитного договору, які є невід`ємною складовою спірного кредитного договору.

Крім того, суд звертає увагу, що позов про визнання кредитного договору недійсним було пред`явлено лише після звернення банку з позовом до позивачів про стягнення заборгованості за кредитним договором , тобто через вісім років після укладення кредитного договору.

Таким чином, що ОСОБА_1 при укладенні спірного договору про надання споживчого кредиту діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови договору.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оману його банком при укладенні договору, тоді як відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману.

Не заслуговують на увагу також, посилання позивача щодо порушення Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного банку України від 14.08.2003 року №337 та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затверджений Постановою правління Національного банку України від 20.10.2004 року №495 - під час видачі готівкових коштів.

Так, положення чинного законодавства, хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті, і саме з такими умовами кредитування погодився позивач.

Питання порушення банком під час проведення банком операцій з готівкою у національній валюті та обліку операцій банку в іноземній валюті не впливає на вирішення спору, що виник між сторонами, оскільки позивачем не спростовано отримання коштів у розмірі, визначеному в договорі. Крім того, позивачем ОСОБА_1 вносилися грошові кошти на погашення кредиту, що підтверджується виписками по особовому рахунку НОМЕР_1 за періоди з 06.11.2007 року по 25.05.2012 року , з 21.01.2009 року по 25.05.2012 року , з 18.06.2012 року по 17.02.2016 року (т.1, а.с.96-158).

Суд встановивши, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору та протягом 14 днів після його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору за змістом якого передбачена повна інформація стосовно умов кредитування, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані сторонами; позивачем ОСОБА_1 не доведено факт введення відповідача в оману з боку банку та наявності умов для визначення такого договору несправедливим, чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність у розумінні положень ст. 230 ЦК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позов в частині визнання недійним кредитного договору та змін та доповнень до нього задоволенню не підлягає.

Оскільки позивачем заявлялися вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки (разом з договором про внесення змін та доповнень) та поруки, з підстав того, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, тому у зв`язку з відсутністю підстав для визнання недійним кредитного договору, змін та доповнень до нього, інші позовні вимоги, як похідні, також не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не поданням відповідачем суду розрахунку судових витрат, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 77, 121, 141, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.11, 16, 203, 230, 215, 525, 526, 627, 631, 1046, 1048, 1053 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Омега банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про захист прав споживачів кредитних послуг - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

- позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «Омега банк», місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18В, , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега банк»: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 146;

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36Б, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»: 01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 38;

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Дисятинна, 4/6.

Суддя: Н. Ю. Вікторович