Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2017 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у сумі 70 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 31 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в усній формі домовились про обмін не рівноцінними земельними ділянками, які знаходяться на території Октябрської сільської ради. Позивач запропонував на обмін земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 погодилась на обмін своєї земельної ділянки, загальною площею 16,08 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на умовах компенсації різниці грошовими коштами у сумі 50 000 грн. Позивач погодився на її умови та вони домовились оформити документи у нотаріуса через два тижні, але ОСОБА_1 звернулась з проханням зазначену суму грошей передати їй одразу. Позивач передав кошти та взяв з неї розписку, у простій письмовій формі, про повернення суми коштів в строк до 01 травня 2016 року у разі порушення домовленостей. ОСОБА_4 засвідчила факт передачі грошових коштів та виступила гарантом їх повернення у разі не виконання угоди. В порушення договірних зобов'язань ОСОБА_1 на нотаріальне засвідчення обміну не з'явилась.

Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2017 року задоволено заяву про затвердження мирової угоди у даній справі, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Провадження у справі закрито. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 16,08 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 10 травня 2001 року, серія НОМЕР_1, знаходиться на території Октябрської сільської ради, Великоновосілківського району, Донецької області. Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Октябрської сільської ради, Великоновосілківського району, Донецької області.

Затверджуючи мирову угоду сторін, суд першої інстанції виходив з того, що дії сторін відповідають закону, не порушують прав та інтересів інших осіб.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що у 2019 року ОСОБА_1 дізналася про існування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду. Вказує, що не приймала рішення щодо обміну земельними ділянками за борги невідомої їй людині в рахунок не існуючого боргу, мирову угоду не укладала, про розгляд справи було не відомо, будь-які документи на підтвердження отримання відповідної суми коштів матеріали справи не містять. Затвердження даної мирової угоди ухвалою суду суперечить приписам ст.175 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду). Нормами земельного законодавства не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції не врахував вимоги законодавства, внаслідок чого незаконно здійснено відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в рахунок погашення боргу.

На адресу апеляційного суду відзиви сторін на апеляційну скаргу не надходили, проте, відповідно до положень ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду суду надано не було.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи відбувається у режимі відео конференції з Великоновосілківським районним судом Донецької області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст.4 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільства.

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Закриваючи провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову чи визнанням укладеної між сторонами мирової угоди, суди повинні враховувати положення ст.ст. 174, 175 ЦПК та до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій.

На підставі ч.ч 1,2 ст.175 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (ч.5 ст.175 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року).

Аналогічні положення процесуального законодавства викладені в ст.ст. 4,5, 207 ЦПК України в редакції, яка дії з 15 грудня 2017 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, де відповідач ОСОБА_1 є продавцем земельної ділянки, а у разі не виконання даної угоди - боржником, а відповідач ОСОБА_4 - свідок факту передачі грошових коштів та гарант їх повернення у разі не виконання угоди.

Отже, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини з приводу повернення грошових коштів, одержаних ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що остання, одержавши компенсацію за обмін земельних ділянок, які є не рівноцінними, не виконала дану усну угоду, не з'явившись до нотаріуса з метою її посвідчення, а ОСОБА_4 є гарантом їх повернення, тобто саме наведені обставини, стягнення боргу (повернення суми грошової компенсації), становили предмет спору, і саме така позовна вимога була первинною, питання щодо визнання права власності на земельні ділянки не було предметом розгляду суду.

Затверджуючи мирову угоду сторін, суд першої інстанції виходив з того, що дії сторін відповідають закону, не порушують прав та інтересів інших осіб.

Такі висновки суду не ґрунтуються на законі. Фактично судовим рішенням було узаконено договір міни земельних ділянок, що суперечить вимогам діючого законодавства.

Так, п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2016 року (в подальших редакціях закону пролонговано строк - не раніше 01 січня 2019 року), не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2019 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що дії сторін відповідають закону, не порушують прав та інтересів інших осіб, необґрунтовані.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції про визнання мирової угоди підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2017 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська