КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 760/16417/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/11309/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.

при секретарі: Макаровій К.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Автоленд Київ груп», про визнання договору купівлі-продажу недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва постановленої 2 липня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Українця В.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Автоленд Київ груп», про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

27 червня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортний засіб FORD EDGE, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію тз від 20 жовтня 2018 року сер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_2 згідно договору - купівлі-продажу №7562/19/003346, ТА оголосити заборони вчинення будь яких дій з перереєстрації транспортного засобу.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до винесення рішення суду по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Автоленд Київ груп», про визнання договору купівлі-продажу недійсним.- відмовлено

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення даного питання.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що безпосередньо самого автомобіля спору майнового характеру між сторонами не існує, разом з тим судом зауважено, що у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов`язального характеру, а тому суд вважав, що невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 квітня 2019 року №7562/19/003346 транспортного засобу FORDEDGE, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Так у своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не вжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, оскільки предметом спору є транспортний засіб який в незнаний спосіб відчужено не власником, яке не може бути включено в майно яке підлягає успадкуванню по відкритій спадковій справі за №6412162.

Проте, позивачем не ставиться питання (вимоги) майнового характеру щодо згаданого автомобіля.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: