ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3123/18 Номер провадження 22-ц/814/993/19Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області, постановлену 27 грудня 2018 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Кіндяка І.С.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та коштів за користування позикою, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 65 843,28 грн. за користування позикою та 3% річних у розмірі 16 845,60 грн.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху у зв'язку із тим, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Ухвала вмотивована тим, що заявником не усунуто недоліків позовної заяви, які були визначені в ухвалі суду від 11 грудня 2018 року.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати її, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме залишення поза увагою суду факту усунення недоліків позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року зазначено, що позивачем не надано достатніх доказів по справі, не вмотивовано вимоги, а також не вказано про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання заяви, якщо такі здійснювались. Надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 30), ОСОБА_2 отримав копію ухвали про усунення недоліків 18 грудня 2018 року, а тому мав право на їх усунення до 28 грудня 2018 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

До закінчення строку для усунення недоліків, місцевим судом постановлено ухвалу про визнання позовної заяви неподаної та повернення її позивачеві.

Таким чином, підстави для визнання позовної заяви неподаною та її повернення, що передбачені положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України на момент постановлення оскаржуваної ухвали від 27 грудня 2018 року не настали.

Окрім того, недоліки, що були визначені ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року є надуманими та такими, що не перешкоджають відкриттю провадження у справі, оскільки докази по справі, а також вмотивованість позовних вимог підлягають аналізу під час розгляду справи, а не під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У рішенні у справі «Ільхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року ЄСПЛ, аналізуючи питання доступу особи до правосуддя, застерігає від надзвичайного формалізму. Проте, такий формалізм було допущено місцевим судом.

Згідно статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вказаними положеннями встановлюється, що доступність правосуддя є невід'ємними елементом права на справедливий суд.

Під час вирішення справи «Голдер проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід'ємне право особи на доступ до суду. Відповідно до вказаного рішення право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями

Аналогічні висновки зробив ЄСПЛ у рішенні у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, рішенні у справі «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 року, рішенні у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року.

Європейський суд визначив, що основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Безпідставне повернення позовної заяви ОСОБА_2 призвело до порушення його права на доступ до суду. Таке право підлягає поновленню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм процесуального права місцевим судом було постановлено помилкову ухвалу про визнання позовної заяви ОСОБА_2 неподаною та її повернення, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун