КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 757/41727/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13207/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Мараєвої Н.Є.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року (у складі судді Ільєвої Т.Г. інформація щодо складання повного тексту відсутня)

за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про примусове відкриття банківської скриньки, що перебуває в користуванні боржника на підставі рішення у справі «910/16323/18, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трентор» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Київа Гненний Д.А., звернувся до суду з поданням, в якому просив суд: надати (забезпечити) йому дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебувають у володінні АТ «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні №7 (м. Київ), а саме: зобов`язати АТ «Райффайзен Банк Аваль» надати (забезпечити) тимчасовий доступ до індивідуальних банківських сейфів (індивідуальних скриньок, індивідуальних сейфів в депозитному сховищі) орендованих боржником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), з можливістю їх відкриття, в тому числі примусового (із застосування технічних засобів та пошкодження замкових пристроїв), вилучення вмісту та вилучення самих скриньок (металевих пеналів); зобов`язати АТ «Райффайзен Банк Аваль» надати (забезпечити) тимчасовий доступ до оригіналів договорів майнового найму індивідуальних сейфів орендованих боржником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а також документів, на підставі яких вони були укладені, та на підставі яких відбувалося відвідування та відкриття індивідуальних банківських сейфів (заяв про надання у користування сейфів, карток реєстрації договорів про зберігання цінностей в індивідуальних банківських сейфах, документів, у яких зафіксовані відомості про дату та час відкриття клієнтом таких сейфів, додаткових договорів, копій паспортів та ідентифікаційних номерів клієнтів, копій довіреностей на право користування сейфами іншими особами, тощо), платіжних документів, на підставі яких здійснювалось оплата за користування сейфами, з можливістю їх вилучення.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця.

Не погоджуючись з ухвалою, 02 вересня 2019 року ПВВО м. Києва Гненний Д.А. , звернувся безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та ухвалити нову, якою подання задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала постановлена на підставі неправильного застосування норм законодавства та висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Скаржник зазначає, що 19.06.2019 року виконавцем накладено арешт в межах суми звернення стягнення за виконавчим провадженням на все майно боржника, що міститься в орендованій депозитній скринці (сейфі) № 394 від 19.01.2017 року, однак на вимогу виконавця від 22.07.2019 (додається) надати (забезпечити) приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Гненному Д.А., за виконавчим провадженням № 59212207 доступ до речей, що перебувають у володінні АТ «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні №7 (м. Київ) в індивідуальних банківських сейфах (індивідуальних скриньках, індивідуальних сейфах в депозитному сховищі) орендованих боржником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), з можливістю їх відкриття, в тому числі примусового (із застосування технічних засобів та пошкодження замкових пристроїв) та вилучення їх вмісту, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовив.

Таким чином, виконавець фактично не має змоги звернути стягнення на майно, що перебуває в орендованому боржником банківському сейфі (скринці).

Вказує, що приватний виконавець звернувся до господарського суду з даним поданням. Ухвалою від 16.07.2019 року господарський суд повернув подання приватному виконавцю посилаючись на те, що така категорія справ має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Посилається на позицію Великої Палати ВС у справі № 545/3611/17-ц, 20.09.18, якою передбачено, що подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника розглядається судом за місцем знаходження вказаного майна в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що боржнику направлялась до відома рекомендована кореспонденція від приватного виконавця, однак за даними сайту УДППЗ «Укрпошта» відправлення не було вручене під час доставки та було повернуто відправнику.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду приватний виконавець доводи скарги підтримав.

Інші учасники справи до суду не з`явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення приватного виконавця, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця про примусове відкриття банківської скриньки (сейфу) суд першої інстанції виходив із того, що воно є передчасним та таким, яке може нести негативні правові та інші наслідки для третіх осіб в тому числі боржника, оскільки приватний виконавець не надав суду докази належного повідомлення останнього про відкриття виконавчого провадження, та повідомлення про можливість добровільно виконати рішення суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2019 з ОСОБА_1 було стягнуто суму боргу в розмірі 2 822 000,00 грн та суму судового збору в розмірі 42 330,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трентор».

17.05.2019 Господарським судом м. Києва було винесено Наказ про примусове виконання рішення суду від 16.04.2019.

27.05.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Гненного Дмитра Анатолійовича було відкрито виконавче провадження №59212207.

27.05.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Гненного Дмитра Анатолійовича з боржника було стягнуто основну винагороду приватному виконавцю.

27.05.2019 постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Гненного Дмитра Анатолійовича були арештовані кошти та майно боржника.

На запит приватного виконавця, була надана відповідь АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2019 № 81-15-9/6526-БТ, про те, що між банком та боржником укладено договір оренди депозитної скриньки (сейфу) № 394 від 19.01.2017 № 06/Д1-В43/5738 на Печерському відділенні № 7 (м. Київ).

На вимогу виконавця від 22.07.2019 надати (забезпечити) приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Гненному Дмитру Анатолійовичу, за виконавчим провадженням № 59212207 доступ до речей, що перебувають у володінні АТ «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні №7 (м. Київ) в індивідуальних банківських сейфах (індивідуальних скриньках, індивідуальних сейфах в депозитному сховищі) орендованих боржником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), з можливістю їх відкриття, в тому числі примусового (із застосування технічних засобів та пошкодження замкових пристроїв) та вилучення їх вмісту, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовив.

Згідно із положеннями статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів допускається за наявності вмотивованого рішення суду примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду із поданням, виконавцю слід довести, що майно належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до майна у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Приватний виконавець вказував на те, що ним з метою здійснення примусового виконання виконавчого документа зроблена перевірка майнового стану боржника, та згідно відповідей банків, боржник має відкриті рахунки, однак коштів на рахунках недостатньо для виконання вимог виконавчого документу. Відповідно до відповіді банку АТ «Райффайзен Банк Аваль», від 04.06.2019 року №81-15-9/6526-БТ , між боржником та банком укладено договір оренди депозитної скриньки ( сейфу) № 394 від 19.01.2017 №06/ДІ-В43/5738 на Печерському відділені № 7, 19.06. 2019 року приватним виконавцем накладено арешт в межах суми звернення стягнення виконавчим провадженням на все майно боржника, що міститься у вищевказаній банківській скриньці (сейфі). На вимогу виконавця від 22.07.2019 року надати йому доступ до речей боржника, що перебувають у володінні АТ «Райффайзен Банк Аваль» за можливістю їх відкриття, в тому числі примусового вилучення їх вмісту, банк відмовив.

За таких обставин, приватний виконавець вважав, що існує об`єктивна необхідність відкриття банківської скриньки (сейфу) боржника у АТ «Райффайзен Банк Аваль» , що йому належить, оскільки інших коштів боржника не виявлено.

Однак, не надано суду доказів, які б свідчили про факт не виконання боржником судового рішення, оскільки ні до районного суду ні до апеляційного суду виконавець не надав докази , з яких би вбачалось, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, а також повідомлення про необхідність самого боржника відкрити банківську скриньку, з метою опису майна, яке в ній знаходиться.

Тобто, виконавець , за таких обставин не довів ухилення від виконання рішення суду, та відмову боржника добровільно надати доступ виконавцю до банківської скриньки.

Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини та надані докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про примусове відкриття банківської скриньки (сейфу), оскільки приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у поданні щодо вчинення ним всіх необхідних дій для проведення виконавчих дій для встановлення майна боржника та відповідно вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в спосіб опису майна, що знаходиться в банківській скриньці.

З матеріалів та обґрунтувань наданих приватним виконавцем, суд вірно встановив недоведеність факту направлення та отримання боржником постанов про відкриття провадження, арешту майна та коштів боржника, та дійшов вірного висновку, що боржник не повідомлений про наявність виконавчого провадження та примусове виконання рішення, так як на підтвердження протилежного приватним виконавцем достатніх доказів суду не надано. Не отримання вказаних документів боржником, позбавить останнього користуватись правами, як учасника виконавчого провадження, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (зокрема, добровільно виконати рішення суду, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем вживалися заходи щодо повідомлення боржника про наявність постанови якою обмежено право користування банківською скринькою (сейфу) та якою постановлено надати боржнику доступ приватному виконавцю депозитної скриньки (сейфу) у строк протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання постанови, направлялися відповідні повідомлення за місцем його проживання, вказаній у виконавчому листі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не були підтверджені в суді першої інстанції належними доказами.

Приватний виконавець також не довів, наявність поважних причин не приєднання ним таких доказів до подання, а тому в силу ст. 367 ЦПК України нові докази не можуть бути прийняті на стадії апеляційного розгляду.

Оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в силу ст. 375 ЦПК України не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді