КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Желепи О.В.

При секретарі - Камінській Є.М.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Київського обласного центру зайнятості

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості

про скасування заходів дисциплінарного стягнення, про стягнення премії,

відшкодування моральноїшкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості про скасування заходів дисциплінарного стягнення, про стягнення премії, відшкодування моральної шкоди.

Визнано незаконним наказ №232/к від 18 травня 2018 року Київського обласного центру зайнятості «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»; стягнуто з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. (без врахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів); в задоволенні решти вимог - відмовлено; стягнуто з Київського обласного центру зайнятості на користь держави судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

В апеляційній скарзі представник Київського обласного центру зайнятості просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 12 березня 2015 р. наказом № 117-к позивачку призначено на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Київського обласного центру зайнятості з 16 березня 2015 року з посадовим окладом 1294 грн. на місяць (а.с.93, том 1).

Згідно довідки до акту МСЕК серії 10 ААА № 810650 від 12 липня 2013 року позивачка є інвалідом першої групи «Б» та може бути пристосована до роботи у відповідно створених умовах, професії, потребує сторонньої допомоги (а.с.155, том 1).

18 травня 2018 року наказом Київського обласного центру зайнятості № 232-к за систематичне порушення трудової дисципліни позивачці, провідному юрисконсульту юридичного відділу Київського обласного центру зайнятості оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено місячної премії за травень 2018 року.

27 серпня 2018 року наказом Київського обласного центру зайнятості № 418-к позивачку звільнено з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу Київського обласного центру зайнятості 27 серпня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.98, том 1).

Обгрунтовуючи позов позивачка просила суд скасувати наказ № 232-к від 18 травня 2018 року Київського обласного центру зайнятості про притягнення її, ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачкою зазначено те, що 02, 03 та 04 травня 2018 р. вона була відсутня на робочому місці у зв`язку із перебуванням на амбулаторному прийомі у лікаря та перебування у Дніпровському УПГУНП в м.Києві для допиту в якості потерпілої в кримінальному провадженні.

Крім того, позивачка неодноразово зверталася до директора Київського обласного центру зайнятості із заявами про необхідність встановлення їй ненормованого робочого дня з неповним обсягом роботи.

На підтвердження позивних вимог позивачкою надано виписку з амбулаторної карти пацієнта від 10 травня 2018 року про її потребу в постійному амбулаторному лікуванні та відповідно до якого рекомендовано графік роботи до рекомендацій МСЕК (гнучкий графік роботи, обмеження освітлення та шуму на роботі, доступ до свіжого повітря) (а.с.12, том 1), довідку Шкірно-венеролічного диспансеру №1 Дніпровського району м. Києва від 02 травня 2018 року про перебування позивачки на амбулаторному прийомі (а.с.13, том 1), довідку Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 травня 2018 року про перебування позивачки на прийомі в управлінні 03 травня 2018 року (а.с.14, том 1), довідку Шкірно-венеролічного диспансеру №1 Дніпровського району м. Києва від 03 травня 2018 року про перебування позивачки на амбулаторному прийомі (а.с.15, том 1), довідку Шкірно-венеролічного диспансеру № 1 Дніпровського району м. Києва від 04 травня 2018 року про перебування позивачки на амбулаторному прийомі (а.с.16, том 1), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження № 0007003 за фактом події, яка мала місце 30 травня 2017 року за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 5-а у приміщенні каб. № 113 Київського обласного центру зайнятості, щодо нанесення тілесних ушкоджень (а.с.17, том 1), повістку про виклик позивачки до Дніпровського УПГУНП в м.Києві на 04 травня 2018 року на 15 год. 30 хв. для допиту як потерпілої в кримінальному провадженні № 0007003 (а.с.18-19, том 1), інформаційний лист Дніпровського УПГУНП в м.Києві від 22 червня 2018 року про перебування позивачки на прийомі у заступника начальника Дніпровського УПГУНП в м. Києві 04 травня 2018 року (а.с.20, том 1), індивідуальну програму реабілітації інваліда № 944 від 09 липня 2013 року (а.с.21, том 1), індивідуальну програму реабілітації інваліда № 665 від 24 травня 2018 року (а.с.26, том 1).

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що позивачка була відсутня на робочому місці 2-4 травня 2018 р. без поважних причин, про що надав суду письмові докази, зокрема, відповідні службові записки, акти про відмову позивачки надати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці.

Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст.147-1 КЗпП України передбачено застосування дисциплінарного стягнення органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КзпП).

Згідно 150 КЗпП України зазначено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що позивачка була відсутня на робочому місці 02, 03 та 04 травня 2018 року з поважних причин, що підтверджується матеріалами справи, оскільки, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування обставин щодо поважності відсутності на роботі у зазначений в наказі час представником відповідача не надано.

Тому, за встановлених обставин, а саме, наявності наданих позивачкою письмових доказів, довідок про відвідування лікарів, перебування у Дніпровському УПГУНП в м.Києві за викликом для допиту як потерпілої в кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що причини її відсутності на робочому місці не можна вважати неповажними, а тому, наказ № 232-к від 18 травня 2018 року Київського обласного центру зайнятості «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » є незаконним.

У зв`язку з тим, що право скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності має керівник підприємства, позовні вимоги про скасування дисциплінарного стягнення підлягають частковому задоволенню, а саме : в частині визнання наказу № 232/к від 18 травня 2018 року Київського обласного центру зайнятості «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» - незаконним.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, позивачка просила стягнути з Київського обласного центру зайнятості місячну премію за травень 2018 року у розмірі 685,47 грн.

В задоволенні позову в цій частині судом відмовлено, оскільки, законодавством надано право підприємствам самостійно визначати умови та розміри преміювання; і в цій частині рішення суду не оскаржено.

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., то вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом також враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та інші обставини справи. Зокрема, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, що є необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому, з урахуванням викладеного судова колегія вважає, що суд обгрунтовано дійшов висновку щодо розмірну стягнутої суми моральної шкоди на користь позивачки -1 000 грн.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Київського обласного центру зайнятості - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2019 р. - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 22.10.2019 р.

Головуючий :

Судді :