КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 360/573/18 Головуючий у 1-й інст. - Міланіч А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/275/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Міланіч А.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 44 122,52 грн. та судові витрати.

Посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № б/н, укладеного 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, банком останній надано кредит на суму 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 44 122,52 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 122 грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що останній раз знімала кошти з картки у 2014 році та погасила кредит у розмірі 1000 грн. 31 березня 2014 року. Після цього кредитною карткою не користувалася, оскільки вона була заблокована банком. До 2018 року банк не повідомляв відповідача, що існує заборгованість по кредитній картці та навмисно продовжував нараховувати проценти і штрафні санкції. З Умовами та Правилами користування платіжною карткою банк відповідача не знайомив та свого підпису про те, що ОСОБА_1 відомі вказані Умови та Правила вона ніде не ставила. У зв'язку з відсутністю можливості користуватись інтернетом, відповідач не ознайомилась на сайті банку з даними Умовами та Правилами. Крім того, не відомо, які саме Умови та Правила надано позивачем до позову - ті які діяли на момент отримання картки в банку, чи які діють на даний момент. Строк позовної давності для стягнення заборгованості та штрафних санкцій закінчився в кінці травня 2017 року, оскільки остання дія з кредитною карткою здійснена 31 березні 2014 року, а наступний пільговий строк погашення був через 55 днів. Проте, за цей період часу банк не звернувся до суду з приводу стягнення заборгованості. Також позивачу відомо, що видана кредитна картка мала певний строк дії, який вже закінчився, але в позові цього не зазначено. Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог банку.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач користувався кредитним лімітом, тобто погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом. Крім того, зазначає, що відповідач не заперечила факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами. ОСОБА_1 під час укладення договору видавалась кредитна картка строком дії до 06/16, що підтверджується довідкою. Позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 44 122,52 грн. та судові витрати.

Посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № б/н, укладеного 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, банком останній надано кредит на суму 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала, станом на 31 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 44 122,52 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_1 умови кредитного договору укладеного 26 квітня 2012 року з ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 січня 2018 року у неївиникла заборгованість у розмірі 44 122,52 грн., яку вона ухиляється сплачувати в добровільному порядку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, поданої відповідачем ОСОБА_1 26 квітня 2012 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-33).

ОСОБА_1 умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала, станом на 31 січня 2018 року її заборгованість згідно розрахунку позивача склала 44 122,52 грн. та складається з: 2490,08 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 38 955,18 грн. - заборгованість за відсотками, 100 грн. - комісія, 2577,26 грн. - заборгованість по штрафам (а.с.5-6).

Оскільки відповідачка ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, жодних заперечень щодо позову суду не надала, суд дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 44 122,52 грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Як вбачається з матеріалів справи, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підписала 26 квітня 2012 року (а.с. 7 на звороті).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку (далі - Умови використання карт), Пам'ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Заява), встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку (далі - Карт). Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

2.1.1.2.1. Для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

2.1.1.2.3. Після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, вказував, що відповідно до Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по грошових зобов'язаннях нараховується пеня та штрафи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтвердила факт отримання нею у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної картки з кредитним лімітом у розмірі 2500 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим факт отримання ОСОБА_1 кредитного ліміту у розмірі 2500 грн.

З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що в спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц).

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пп. «б» п. 4.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Згідно п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актамиНаціонального банку з організації касової роботи в банках України.

Відповідно до п. 4.6 Положення про організацію операційної діяльності вбанках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актівНаціонального банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи вищевикладене, розрахунок заборгованості не відноситься до первинних документів, які підтверджують надання позичальнику коштів, має лише інформаційний характер, який відображає операції здійснені за рахунком,тому не може бути беззаперечним доказом наявності заборгованості за кредитним договором та має бути оцінений в сукупності з іншими доказами у справі.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості, разом із іншими доказами у справі свідчить про те, що він не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, адже за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 36 % річних тоді, як за розрахунком заборгованості, починаючи із 01.01.2013 року по 31.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, із 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8 % річних, а із 01.04.2015 року до 31.01.2018 року 43,2 % річних.

Крім того, позивач повинен довести, яка саме картка видана відповідачу, який встановлено тариф для обслуговування виданої картки та користування кредитними коштами, зокрема термін пільгового періоду за який не нараховуються відсотки, розмір процентної ставки, тип процентної ставки та порядок сплати процентів.

При цьому для обчислення заборгованості за відсотками з'ясуванню підлягають дані: день, коли виникла заборгованість, строк пільгового період на який не нараховуються відсотки, кількість прострочених днів в межах строку дії договору (строку дії картки), розмір відсоткової ставки (погоджений сторонами).

Відповідно дост. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно доч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надана позивачем до суду разом з позовом копія Анкети-заяви не доводить факт заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

В копії Анкети-заяви зазначені лише дані відносно відповідача. Яку кредитну картку відповідачка отримала, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім'я відповідачки, дані про видачу відповідачці пам'ятки клієнта тощо, у цій Анкеті-заяві відсутні.

Матеріали справи не містять доказів, яке рішення прийнято Банком за заявою відповідачки та яка саме картка, зокрема «Універсальна», як зазначає позивач, їй була видана; тарифи обслуговування такої картки, згідно яких нараховуються відсотки, зокрема який пільговий період передбачає дана картка, розмір відсотків за користування кредитом та розмір неустойки (пені, штрафів) у разі неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а також їх порядок нарахування.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які тарифи обслуговування встановлено для карткивиданій банком ОСОБА_1

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не доводить факт наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки в Анкеті-заяві ОСОБА_1 не вказано яку саме картку вона просила видати їй, тоді як Банком наданий Витяг з обслуговування кредитних карт типу «Універсальна», в якому зазначено загальні відомості по чотирьом видам тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

В Анкеті-заяві відповідачем не зазначено, що відповідачу видано Пам'ятку про тарифи і таку Пам'ятку з підписом відповідача не долучено до позовної заяви. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження строку дії картки. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 36,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, позивачем не надано.

Надані позивачемдокази не підтверджують нараховані позивачем відсотки та не вказують умови, за яких нараховувалися відсотки, пеня та штрафи. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 36,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, а також заборгованості по пені та штрафам, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позивачем не надано.

Матеріали справи не містять доказів, що сторони погодили нарахування пені та штрафів за кредитною карткою.

Сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованостіпо відсотках, пені та штрафам, оскільки з даного розрахунку не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, позивачем не надано доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження розміру заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафів.

В апеляційному суді до письмових пояснень представник позивача надав виписку по кредитному рахунку відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, вказана виписка представником позивача не була надана до суду першої інстанції, а позивач не просив апеляційний суд прийняти виписку як новий доказ.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки доказів неможливості подання виписки по кредитному рахунку відповідача до суду першої інстанції позивачем не було надано, клопотання про приєднання нового доказу позивачем не заявлено, апеляційний суд не приймає до уваги приєднану до апеляційної скарги виписку по картковому рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оскільки ОСОБА_1 визнає отримання кредиту у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак не надає доказів на підтвердження погашення кредиту, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн. заборгованості за кредитом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 500 грн.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського,1-д, заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 500 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.