ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 619/699/19

Провадження № 22-ц/818/3882/19

Категорія: про встановлення факту

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

Краснокутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року у складі судді Калиновської Л.В.

у цивільній справі №619/699/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Краснокутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

15.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт її національності із зазначенням в графі «національність» у актовому записі про народження №1 від 12 лютого 1969 року Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області - «німкеня».

Заява обґрунтована тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Китченка Краскутського району Харківської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження виконавчого комітету Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області було зроблено актовий запис №1 від 12 лютого 1969 року. 12 лютого 1969 року Виконавчим комітетом Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області заявнику було видане свідоцтво про народження, в якому було зазначено дані її національності - «німкеня», дані національності її матері - «росіянка - німкеня». ЇЇ мати, ОСОБА_2 , була уродженою німкенею, проживала на території України, дотримуючись традицій цієї національності. У свідоцтві про народження матері заявниці, ОСОБА_3 , зазначено, що дід по прізвищу « ОСОБА_4 » також має національність німець.

Вказувала, що вона виховувалася відповідно до німецьких традицій, святкувала німецькі свята та вважає себе німкенею. Згідно довідки виданої Харківським обласним товариством німців « ОСОБА_5 » заявник ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членами Харківського обласного товариства німців «Відергебурт» та приймають активну участь в житті товариства.

Заявник відносить себе до німецької національності, бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність з метою збереження свого етнічного німецького походження та подальшого впорядкування документів для реалізації особистих прав, належати до німецького народу.

Заявник вказує, що визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо в позасудовому порядку, в зв`язку з чим вона і звернулася до суду.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Суд вирішив: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт етнічної приналежності ОСОБА_1 , в графі про національність в актовому записі №1 складеного 12 лютого 1969 року Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області «німкеня».

В апеляційній скарзі Краснокутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області просить рішення Дергачувського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повному обсязі з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до ухвалення судом необґрунтованого рішення.

Зазначає, що категорія справ, пов`язаних із спорами, що виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актових записів цивільного стану, є окремою категорією судових справ, яка має свої особливості. Об`єктом спору у таких справах є відповідний актовий запис цивільного стану, а безпосереднім предметом розгляду є рішення відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у формі висновку про відмову у внесення змін до актового запису цивільного стану.

Зазначає, що постановою Пленуму вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №12 «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану» визначено, що « Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», відповідно до якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Національна належність особи, таким чином , є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державою. Фіксація акту національності особи у документі, що посвідчує особу, чи в актових записах громадського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. З таким висновком узгоджується позиція Верховного Суду України щодо неможливості встановлення в судовому порядку фактів щодо належності особи до певної національності».

В рішенні суд першої інстанції безпідставно посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадського стану».

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Краснокутського районного відділу державної РАЦС ГТУЮ у Харківській області - Олефіренко С.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заявник та її представник - адвокат Букін О.С. проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.

Представник заінтересованої особи відділу державної РАЦС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява начальника відділу з проханням розглядати справу за відсутності їх представника.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю представника відділу державної РАЦС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області, оскільки його неявка не в судове засідання не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 суд посилався на положення ст. 315 ЦПК України та Постанову Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» і виходив з того, що в судовому порядку може встановлюватися факт наявності особи до певної національності.

Однак таке рішення суду є помилковим і підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Викладена у заяві ОСОБА_1 вимога про встановлення національності не відноситься до вказаних в частині 1 статті 315 ЦПК України категорій справ про встановлення факту.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено , що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, хоча стаття 315 ЦПК України і не містить вичерпаного переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, однак передбачає, що обов`язковими ознаками факту, який заявник просить суд встановити це залежність від нього виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Однак чинним законодавством не передбачено залежність виникнення, зміни, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб від її належності до певної національності.

У вказаній справі ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення факту належності її до певної національності, посилаючись на те, що відносить себе до німецької національності, бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність з метою збереження свого етнічного німецького походження та подальшого впорядкування документів для реалізації особистих прав, належати до німецького народу. При цьому, заявник до органів ДРАЦС не зверталась, рішення, дії чи бездіяльність вказаного органу щодо внесення змін до актових записів цивільного стану не оскаржує.

Однак, чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки неможливо встановити в судовому порядку факт щодо належності заявника до певної національності.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження 14-215цс19).

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами ч. 13 ст. 141, п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та стягує судовий збір у розмірі 576,30 грн. понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 на користь ГТУ юстиції у Харківській області (а.с.88).

Керуючись ст.ст. 141, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 256, 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 377, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( ) судові витрати по оплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 576 ( п`ятсот сімдесят шість) грн.30 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина