справа № 274/2927/18
провадження № 2/0274/524/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.10.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури Кожухаря В.В. в інтересах держави до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди гідротехнічної споруди та повернення майна,-

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року керівник Бердичівської місцевої прокуратури Кожухар В.В. звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди № 1/2017 від 17.05.2017 року, укладений між Райгородською сільською радою та громадянином ОСОБА_1 , щодо передачі в строкове платне користування нерухомого майна, а саме гідротехнічної споруди АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту с. Мартинівка, а також зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути зазначене орендоване нерухоме майно в комунальну власність територіальної громади Райгородоцької сільської ради шляхом укладення акта приймання - передачі.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що вказаний договір оренди укладений сторонами в порушення вимог законодавства, внаслідок чого відбулося порушення інтересів держави, оскільки держава зацікавлена у дотриманні усіма без винятку органами державної влади та місцевого самоврядування та їх посадовими особами вимог Закону. Правовідносини щодо передачі комунального майна у користування регулюються вимогами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ ( далі - Закон № 2269-ХІІ). Статтею 5 Закону № 2269-ХІІ визначено, що орендодавцями майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном. Об`єктами оренди, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2269-ХІІ, може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств. Водночас відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 2269-ХІІ не можуть бути об`єктами оренди, зокрема акваторії портів, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи). Таким чином, здійснення Райгородською сільською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади. Крім того, в результаті укладення спірного договору оренди, створені неправомірного розпорядження об`єктом нерухомого майна комунальної (гідротехнічною спорудою).

23.06.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання на 24.09.2018 року.

04.09.2018 року Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської області направила до суду відзив - заперечення на позовну заяву, в якому повністю заперечує позовні вимоги керівника Бердичівської місцевої прокуратури. В якості своїх заперечень посилається на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.08.2018 року по аналогічній справі, яким в задоволенні позову прокуратурі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 04.09.2018 року також направив до суду відзив - заперечення, в якому також заперечує проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що в позовній заяві відсутнє обґрунтування яким чином порушено інтереси держави в даній судовій справі. Договір оренди було укладено в порядку і відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. В зв`язку з тим, що об`єкти оренди (гідротехнічні споруди), які є предметом оспорюваного договору оренди, по своєму функціональному значенню потребують постійного утримання, ремонту та технічного нагляду, а в Райгородоцькій сільській раді відсутнє комунальне підприємство, яке взмозі його обслуговувати. Крім того, в договорі оренді, що оспорюється позивачем, відсутнє посилання на ціль гідроспоруди, як захисної (на яку позивач посилається в якості обґрунтування позову). Відповідно до оцінювального акту про господарські будівлі та споруди, виданого КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, дані гідроспоруди відносяться до господарських споруд. Згідно умов договору оренди, відповідач не є орендарем греблі, дамби, валу, молу чи насипу.

09.08.2018 року позивач спрямував до суду відповідь на відзив, в якій підтримав обствини зазначені в позовній заяві та в заяві про додаткове обґрунтування позовних вимог від 09.08.2019 року. Заперечуючи обставини викладені відповідачем ОСОБА_1 у його відзиві, зазначив, що згідно до положень Державних будівельних норм України, до гідротехнічних споруд відносяться: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України «Про затвердження Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах» від 03.04.2012 №' 661, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод. Виходячи з вищевикдаденого, гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, основним призначенням яких є захист від шкідливої дії вод.Відповідно до ст. 32 Кодексу цивільного захисту до захисних споруд цивільного захисту належать сховища, протирадіаційні укриття та швидкоспоруджувані захисні споруди цивільного захисту. Ураховуючи вказане, захисні гідроспоруди та захисні споруди не є тотожними об`єктами.Відповідно Закону України «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Гідротехнічна споруда призначена для виконання спеціальних технічних функцій, а саме, для забезпечення функціонування водного об`єкта, тому її використання за функціональним призначенням окремо без водного об`єкту є неможливим. У ОСОБА_1 в користуванні водний об`єкт в межах якого розміщена орендована гідроспоруда не перебуває, за таких обставин будь-яке використання орендованого майна в діяльності ОСОБА_1 без користування водним об`єктом є неможливим.

18.01.2019 року позивач направив до суду уточнюючу позовну заяву, в якій уточнив підстави позову, зазначивши наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов`язана зареєструватись як суб`єкт підприємницької діяльності. Однак, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 на час укладення договору не зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності. Крім того, ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», визначено, що орендодавцями майна, яке перебуває, у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Однак, місцевою прокуратурою встановлено, що право власності за Райгородською сільською радою на гідроспоруду АДРЕСА_2 НОМЕР_1 що розташована АДРЕСА_3 адресою: Житомирська обл., Бердичівський район за межами населеного пункту с. Мартинівка не зареєстроване, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). В зв`язку з викладеним, сільська рада не мала права розпоряджатись майном, що знаходиться в неї на балансі та за яким не зареєстровано право власності.

14.03.2019 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.05.2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, прокурор Бердичівської місцевої прокуратури Дем"янчук М.С., спрямував до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги які викладені в позові, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, посилаючись на їх безпідставність, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою адресою проживання, причину неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.05.2017 року між Райгородською сільською радою та громадянином ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем укладено договір оренди № 1/2017, щодо передачі в строкове платне користування нерухомого майна, а саме гідротехнічної споруди АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту с. Мартинівка. Термін оренди становить 2 роки 1 місяців, а саме до 16.04.2020 року (а.с.9-12).

До складу переданого майна, згідно акту передавання орендованого майна від 17.05.2017 року, входить гідротехнічна споруда № 1( кількість- 1 шт.), бутобетон, заслонка дерев`яна, труба металева (довжиною 13,5 м та 7,0 м), залізобетонний лоток (довжиною 7,0 м), перекриття залізобетонне, покриття дороги - грунт, довжина земельного покриву - 80 п/м (а.с.13).

Гідротехнічну споруду в с. Матринівка, вартістю 7775 грн. передано в оренду строком на 2 роки 11 місяців громадянину ОСОБА_1 на підставі рішення Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 28.04.2017 року № 156 (а.с.14).

Згідно повідомлення Райгородоцької сільської ради від 02.02.2018 року № 47, аукціон на право оренди по гідротехнічній споруді не проводився, так як до сільської ради надійшла тільки 1 заява (а.с. 26).

Також згідно повідомлення Райгородоцької сільської ради від 07.05.2018 року № 175, договори оренди на земельну ділянку, на якій розташована гідроспоруда № НОМЕР_1 , що знаходиться в оренді у ОСОБА_1 відсутня (а.с. 39).

Відповідно до оцінювального акту про господарські будівлі та споруди, виданого КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, дана гідроспоруда відноситься до господарських споруд, до її складу входить: бутобетон, заслонка дерев`яна, труба металева (довжиною 13,5 м та 7,0 м), залізобетонний лоток (довжиною 7,0 м), перекриття залізобетонне, покриття дороги - грунт, довжина земельного покриву - 80 п/м (а.с. 50).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на гідроспоруду № 1, що розташована з адресою: Житомирська область, Бердичівський район, за межами с АДРЕСА_4 не зареєстровано (а.с. 73-81).

Гідротехнічна споруда за межами с. Мартинівка знаходиться на балансі Райгородоцької сільської ради, про що зазначено в акті обстеження гідротехнічних споруд водойми площею 3,2 га в с. Мартинівка (а.с. 82,83).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом № 161-XIV.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «а» ст. 12, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Крім того, земля є специфічним об`єктом нерухомого майна. Земельна ділянка для водного фонду передається з урахуванням певних особливостей, що пов`язані з необхідністю збереження об`єктів водного фонду, флори та фауни, у зв`язку з чим орендарем мають дотримуватися вимоги щодо використання таких земельних ділянок, що передбачає необхідність існування стабільних тривалих правовідносин, тобто правової визначеності.

Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України.

Правовідносини щодо передачі комунального майна у користування регулюються вимогами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ ( далі - Закон № 2269-ХІІ).

Статтею 5 Закону № 2269-ХІІ визначено, що орендодавцями майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном.

Об`єктами оренди, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2269-ХІІ., може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 2269-ХІІ не можуть бути об`єктами оренди, зокрема акваторії портів, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи).

Таким чином, здійснення Райгородською сільською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади.

З огляду на викладене вищевказаний Договір оренди не відповідає вимогам Закону № 2269-ХІІ, що є підставою для визнання його судом недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Враховуючи те, що гідротехнічна споруда № 1, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район за межами населеного пункту с. Мартинівка не перебуває у комунальній власності Райгородоцької сільської ради Бердичівського району, тому позовна вимога, заявлена керівником Бердичівської місцевої прокуратури про зобов"язання гр-на ОСОБА_1 повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідротехнічну споруду № 1, що розташована за адресою : Житомирська область, Бердичівський район за межами населеного пункту с. Мартинівка, в комунальну власність територіальної громади Райгородоцької сільської ради шляхом укладення акта приймання - передачі є такою, що не підлягає до задоволення.

Крім того, суд зазначає, що гідроспоруди є не тільки нерухомим майном, але й земельною ділянкою водного фонду в розумінні ст. 4 Водного кодексу України.

Згідно ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та. каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них, береговими смугами водних шляхів.

Гідротехнічні та інші водогосподарські споруди є капітальними спорудами (об`єктами нерухомості), які нерозривно пов`язані із землею водного фонду і переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (ст. 793 Цивільного кодексу України). Користування такими об`єктами передбачає певні права і стосовно земельної ділянки водного фонду.

Виходячи із цього ст. 796 Цивільного кодексу України встановлює, що при укладанні договору оренди водогосподарських споруд орендарю автоматично передається право користування земельною ділянкою водного фонду, на якій дані водогосподарські споруди знаходяться.

Таким чином, вимогами чинного законодавства передбачено, що при наявності договору оренди на гідротехнічні споруди (інші водогосподарські споруди), орендар таких має право користування земельною ділянкою водного фонду, однак правом розпорядження земельною ділянкою водного фонду відповідач не наділений.

Таким чином, гідроспоруда, яка передана в оренду має захисні функції, є приналежною річчю водойми, яке не перебуває в оренді ОСОБА_1 і повинна надаватися в оренду лише разом із водоймою.

Таким чином, гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. При цьому, необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Укладаючи оскаржуваний договір оренди, Райгородоцька сільська рада діяла всупереч вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у разі: передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності.

Гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, наявність права оренди на гідротехнічну споруду за ОСОБА_1 , позбавить уповноважені органи проводити відповідні земельні торги на водний об`єкт на якому знаходиться указана гідроспоруда.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 про відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом, слід зазначити наступне.

Згідно частини другої статті 35 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на момент звернення до суду із позовом) підстави для вступу у справу, а також обсяг і межі повноважень прокурора у судовому процесі визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Відповідно до частини третьої статті 36-1 Закону України«Про прокуратуру`підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» за наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Отже, враховуючи, що Райгородоцька сільська рада є органом, який уповноважений державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками, які належать територіальній громаді та приймаючи до уваги наявність у прокурора права на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» звертатися до суду із даним позовом в інтересах держави, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність у прокурора повноважень подавати даний позов.

З урахуванням положення ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладено, ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст. 777 ЦК України, ст.ст. 116,124 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги керівника Бердичівської місцевої прокуратури Кожухаря В.В. в інтересах держави до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди гідротехнічної споруди та повернення майна - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди № 1/2017 від 17.05.2017 року, укладений між Райгородською сільською радою та ОСОБА_1 , щодо передачі в строкове платне користування нерухомого майна, а саме гідротехнічної споруди АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту с. Мартинівка.

В задоволені інших вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 та Райгородоцької сільської ради на користь Бердичівської місцевої прокуратури 768, 40 грн. судового збору в рівних долях з кожного відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2019 року.

Суддя Т.М.Вдовиченко