КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 754/7878/18-ц

провадження № 22-ц/824/10588/2019

17 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Примушку О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Галича Олександра Миколайовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року в складі судді Шевченко В. М.,

встановив:

14.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що 24.05.2017 р. він надав ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 19 550 доларів США, що станом на час звернення до суду з позовом складає 510 814,50 грн ( за курсом НБУ 26.13 грн за 1 дол. США).

На підтвердження отримання суми коштів в борг відповідачем була надана розписка від 14.05.2017 р.

За умовами договору відповідач зобов`язався повернути йому суму коштів частинами, а саме: з 01.08.2017 р. на протязі 12 місяців в розмірі 1 629 доларів США щомісячно; в разі затримки повернення позики відповідач сплачує позивачу 12% річних на залишок не виплаченої своєчасно суми до повного погашення заборгованості.

Станом на травень 2018 року відповідач не виконав умови договору, не повернув ні чергових платежів, ні відсотків.

08.05.2018 р. відповідачу було надіслано листа про дострокове повернення грошових коштів в сумі 19 550 доларів США та сплати процентів в термін до 21.05.2018 р. Таким чином, договір позики було розірвано 22.05.2018 на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.Сума відсотків за період з 01.08.2017 р. по 08.05.2018 р. становить 1759,50 дол. США, що за курсом НБУ 26,13 грн за 1 дол. США становить 45 975,73 грн.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, позику не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 510 814,50 грн, суму процентів у розмірі 45 975,73 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 510 814,50 грн, проценти в розмірі 45 975,73 грн та понесені судові витрати в розмірі 5 567,90 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Галич О. М. просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Якщо суд дійде висновку про задоволення позову, просить задовольнити його частково з урахуванням повернення ОСОБА_2 позивачу суми коштів в розмірі 3 100 доларів США, що станом на 03.08.2017 р. становило 25,60 грн за 1 долар США, а в перерахунку становить суму 79 360 грн та відповідно проценти.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач не був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, жодної повістки не отримував. Всі повістки про виклик надсилалися судом на неналежні адреси. Неповідомлення відповідача у встановленому законом порядку про розгляд справи порушило принцип змагальності сторін, позбавило відповідача права надати свої пояснення та докази, які мають істотне значення для розгляду справи.

Зазначив, що відповідач грошові кошти за розпискою не отримував, позивач запропонував йому допомогу у розмитненні товару за вигідною ціною. Згодом у позивача виникли проблеми з розмитненням товару і він заявив ОСОБА_2 , що останній винен йому 20 000 доларів США, оскільки вони партнери. В подальшому позивачу залишилося розмитнити ще один контейнер на загальну суму товару в розмірі 100 000 доларів США. Позивач повідомив відповідачу, що останній повинен або віддати 20 000 доларів США, або він не отримає контейнер з товаром. Відповідач був змушений погодитись та написати розписку про наявність боргу, який насправді він не брав, розписка була написана під примусом, погрозами, шахрайськими діями з боку позивача. Також зазначив, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 3 100 доларів США, про що останній 31.08.2017 надав розписку.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, постановив рішення з численними грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції. Отримавши лист позивача чи/або суду, відповідач не був позбавлений можливості дізнатися про рух справи та своєчасно ознайомитися з відповідними процесуальними документами в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також зазначив, що на момент написання розписки і в подальшому відповідач не був суб`єктом підприємницької діяльності, будь-які цивільно-правові договори, окрім розписки, між сторонами не укладалися. Кошти позивачу не поверталися, в тому числі і 3 100 доларів США.

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Галич О. М. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач та його представник - адвокат Журікова І. В. частково погодились з апеляційною скаргою, не заперечували проти зменшення розміру стягнення з урахуванням повернення 31.08.2017 відповідачем ОСОБА_2 суми позики в розмірі 3 100 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення сторін, що беруть участь у справі, та їх представників, допитавши сторін, а також ОСОБА_3 в якості свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Відмовляючи у перегляді заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Останній не надав доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки останні зроблені з порушенням норм процесуального права, ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року дану цивільну справу було передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки за результатами отриманої судом інформації було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду на 14 лютого 2019 р. 10.00 год. Відповідачу направлено копію вказаної ухвали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57). Крім цього, відповідача викликано в судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.63).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції а ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем надано копію розписки від 31.08.2017 р. на підтвердження повернення частини позики в сумі 3 100 доларів США.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаному доказу та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду ухваленого по справі заочного рішення.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухваленого по справі рішення та постановлення нового про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 24 травня 2017 року ОСОБА_2 склав розписку, за змістом якої він отримав в борг у позивача 19 550 доларів США та зобов`язався їх повернути наступним чином: починаючи з 01.08.17 р. протягом 12 місяців по 1 629 доларів США щомісячно. У випадку затримки повернення вказаних платежів зобов`язався сплачувати по 12% річних на залишок невиплаченої вчасно суми до повного погашення заборгованості (а.с. 11).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позовних вимог про визнання договору позики недійсним по справі заявлено не було.

Покази допитаного в якості свідка відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що грошові кошти ним від позивача не отримувались, а розписка була написана під примусом, погрозами, шахрайськими діями з боку позивача, не є достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини.

Не є таким доказом і розписка позивача про те, що останній погоджується надавати ОСОБА_2 з 01.08.2017 до 01.08.2018 ринкові пропозиції на каву розчинну для погашення заборгованості в розмірі 19 550 доларів США, яка виникла у ОСОБА_2 під час їх партнерської співпраці на початку 2016 р. (а.с.150).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що розписка про отримання грошових коштів була написана відповідачем в його присутності. При ньому грошові кошти відповідачу не передавались. Позивач написав розписку добровільно, до її написання його ніхто не примушував. Обставини виникнення боргу йому не відомі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач підтвердив ту обставину, що гроші відповідачу передавались саме в борг. Не заперечував проти отримання в рахунок погашення боргу 3 100 доларів США.

За відсутності доказів того, що договір позики було укладено під впливом обману, насильства, тяжкої обставини тощо, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, копію якої надано до матеріалів справи.

Знаходження оригінала розписки у позивача підтверджує той факт, що боржником не виконано зобов`язання з повернення суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч.1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження часткового виконання зобов`язання за договором позики відповідачем надана суду копія розписки від 31.08.2017 , відповідно до змісту якої позивачем отримано від відповідача в рамках боргової розписки від 24.05.2017 р. 3 100 доларів США (а.с.82).

За відсутності доказів повернення суми боргу в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 16 450 доларів США ( 19 550 доларів США - 3 100 доларів США), що за курсом НБУ станом на час ухвалення судового рішення становить 408 618 грн (24, 84 грн за 1 долар США).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 08.05.2018 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення грошових коштів у розмірі 19 550 доларів США та сплати процентів у розмірі 2 346 доларів США у строк до 21.05.2018 року (а.с. 12,13).

З огляду на викладене, обов`язок з повернення всієї суми позики у відповідача виник 21.05.2018 р.

Судом встановлено, що за період з 01.08.2017 р. по 08.05.2018 р. розмір процентів, з урахуванням повернутої частини боргу 3 100 грн 31.08.2017 р., становить 1 793,81 долар США, виходячи з такого розрахунку:

- за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 сума, що підлягала поверненню, - 1 629 доларів США, процентна ставка 12% річних - 16, 60 доларів США;

- за період з 01.09.2017 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, - 158 доларів США , процентна ставка 12% річних - 13,66 доларів США;

- за період з 01.10.2017 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню,- 1 787 доларів США, процентна ставка 12% річних, - 136,89 доларів США;

- за період з 01.11.2017 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню,- 3 416 доларів США, процентна ставка 12% річних, - 226,86 доларів США;

- за період з 01.12.2017 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, - 5 045 доларів США, процентна ставка 12% річних, - 285,28 доларів США;

- за період з 01.01.2018 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, - 6674 доларів США, процентна ставка 12% річних, - 309,38 доларів США;

- за період з 01.02.2018 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, - 8 303 доларів США, процентна ставка 12% річних, - 300,27 доларів США;

- за період з 01.03.2018 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, -9 932 долара США, процентна ставка 12% річних, - 267,76 доларів США;

- за період з 01.04.2018 по 21.05.2018 сума, що підлягала поверненню, - 11 561 долар США, процентна ставка 12% річних, - 193,84 доларів США.

За таких підстав, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, передбачених умовами договору, за період з 01.08.2017 р. по 08.05.2018 р. в сумі 1 759,50 доларів США, в межах заявлених позовних вимог, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Виходячи з курсу НБУ долара до гривні станом на час ухвалення судового рішення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 43 483,41 грн ( 1759,50 доларів США х 24,84 грн) .

Загальна сума стягнення становить 452 101, 41 грн ( 408 618 грн + 43 483,41 грн).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 521,01 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Галича Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики від 24 травня 2017 року в розмірі 452 101,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 521,01 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк