Ухвала

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/17259/16-ц

провадження № 61-18445ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від

11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків, пені та витрат,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доприватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (далі - ПрАТ «Європейський страховий союз»), ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків, пені та витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 25 лютого 2016 року близько 13 год 50 хв ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schmitz SPR 242», реєстраційний номер

НОМЕР_2 , рухаючись в м. Дніпро по вул. Космічній, в районі будинку

№ 53 А, в межах обраної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції і скоїв зіткнення з автомобілем «Acura RDX», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 Пошкоджений автомобіль належить позивачці на праві власності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй завдано матеріальну шкоду. Вказувала, що ОСОБА_3 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді через порушення ним правил дорожнього руху. Зазначала, що ПрАТ «Європейський страховий союз» не відшкодувало їй всю шкоду, хоча вона своєчасно звернулася за виплатою. Вважає такі дії ПрАТ «Європейський страховий союз» неправомірними, оскільки матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не відшкодували їй завдану матеріальну шкоду, позивачка просила стягнути зі ПрАТ «Європейський страховий союз» всю не сплачену їй матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності, з урахуванням витрати на експертне дослідження, пеню і судовий збір та з ОСОБА_3 - решту завданої матеріальної шкоди, витрати і судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 доплату страхового відшкодування у розмірі 7 068, 07 грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 2 620, 49 грн та частину судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в сумі 363, 91 грн, а всього 10 052, 47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 61 893, 00 грн, 1 200 грн, які були сплачені за проведення автотоварознавчого дослідження, та частину судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в сумі 363, 91 грн, а всього 63 456, 91 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 скасовано, відмовлено у їх задоволенні.

У жовтні 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 125 652, 80 грн, отже станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

З урахуванням наведеного, оскільки представником ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків, пені та витрат - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк