ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/12762/19

Провадження № 22-ц/818/4907/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.

Суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2019 року, постановлену суддею Цвірюком Д.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

установив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити поділ шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у їх спільній частковій власності, виділити у власність кожному по Ѕ частині, розподілити судові витрати.

Одночасно із поданням позовної заяви була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті, заборонити ОСОБА_2 або уповноваженим ним особам вчиняти будь - які дії, спрямовані на розпорядження (відчуження) спірної квартири до вирішення справи по суті, зборонити будь-якому реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, обмежень або обтяжень щодо квартири до вирішення справи по суті посилаючись на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що в період шлюбу подружжям, за спільні кошти та в інтересах родини, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Лучніковою Ю.В., 17.08.2015 року була придбана трикімнатна квартира, площею 84,5 кв. м., житловою площею 56.4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому право власності на спірну квартиру було зареєстроване за відповідачем. На час звернення позивача із позовною заявою, відповідач користується квартирою одноособово. Таким чином, на думку позивача, після того як вона переїхала зі спірної квартири у відповідача відсутні будь-які обмеження, щодо розпорядження майном, в тому числи і тим, що належить йому на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що відповідач може здійснити одноособове відчуження зазначеної квартири до моменту її поділу, що може значно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про поділ майна, а тому просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на спірну квартиру.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2019 року у задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що посилання позивача лише на той факт, що квартира зареєстрована за відповідачем та сторони у вказаній квартирі не проживають само по собі не може стати підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Проте, позивач в заяві про забезпечення позову на вказані факти як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову не посилався, а лише зазначав про них.

Підставою для забезпечення позову позивачем зазначено протиправну поведінку відповідача відносно позивача та його дитини та готування до термінованого продажу спірної квартири, на підтвердження, чого надано належним чином засвідчені копії сторінки АДРЕСА_2 13 випуску газети «Прем`єр» № 192 (7021) від 15.08.2019 з оголошенням про продаж ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_1 ; копії сторінки АДРЕСА_3 випуску газети «Прем`єр» № 195 (7024) від 19.08.2019 з оголошенням про продаж ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_1 ; копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 03.07.2002 р.; копії Довідки КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради № 10/12125 від 19.07.2019.

Однак, вказані обставини суд першої інстанції не дослідив, жодної оцінки або зазначення у оскаржувані ухвалі не надав.

Більше того, із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вказані обставини та докази на їх підтвердження судом першої інстанції взагалі не встановлювались та не досліджувались.

Також судом першої інстанції не врахована практика Верховного Суду. В заяві про забезпечення позову позивач посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2019 у справі № 308/3824/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 372/1223/17; від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17), в яких викладено, що: «достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації».

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може.

Одночасно із поданням позовної заяви про поділ майна подружжя була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 або уповноваженим ним особам вчиняти будь - які дії, спрямовані на розпорядження (відчуження) спірної квартири, зборонити будь-якому реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, обмежень або обтяжень щодо квартири посилаючись на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Сторони не заперечують, що спірна квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Також сторони не заперечують, що обидва із подружжя зареєстровані за іншими адресами та у спірній квартирі у АДРЕСА_1 не зареєстровані, проте відповідач ОСОБА_2 проживає та користується майном одноособово.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 чинить перешкоду у користуванні спірною квартирою дружині ОСОБА_1 та їх спільній доньці ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що відповідач чинить недобросовісні дії відносно неї та доньки, чим порушує їх права на користування та розпорядження майном, тому звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя та з заявою про забезпечення позову.

На теперішній час в судовому порядку вирішується питання щодо розірвання шлюбу.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається протягом всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності. Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судом апеляційної інстанції перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених позивачем та встановлено реальні обставини, за яких невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила альтернативні способи забезпечення позову, які на її думку можуть бути обрані.

Судова колегія вважає, що з урахуванням принципу співмірності заявленим вимогам може бути застосована заборона відчуження спірної квартири.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбаченими ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2019 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншу частину заяви залишити без задоволення

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18.10.2019