Справа № 357/206/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання пункту іпотечного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання пункту іпотечного договору недійсним, мотивуючи тим, що 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ним укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку нерухомого майна, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 вересня 2008 року про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2. Відповідно до п.5.2.2 Іпотечного Договору, позасудове врегулювання здійснюється, крім іншого, шляхом отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позивач вважає, що вказаний пункт Договору порушує його права, суперечить закону, тому просив суд визнати п.5.2.2. Іпотечного Договору недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Русскіна О.В. подала відзив на позовну заяву в якому не погодилась із доводами позивача посилаючись на те, що спірний пункт Іпотечного Договору відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», права позивача не порушує, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив.

Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 вересня 2008 року про надання споживчого кредиту № 0 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Іпотеку зареєстровано в Державну реєстрі іпотек за №5278705 від 17.09.2008 року, що підтверджується відповідним витягом.

Відповідно до п.5.2.2 Іпотечного Договору, Позасудове врегулювання здійснюється, крім іншого, шляхом отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

У грудні 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права Іпотекодержателя нерухомого майна переданого ОСОБА_1 в іпотеку.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою, п'ятою, дев'ятою статті 38 Закону України "Про іпотеку" визначено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 N 296/5 (Порядок N 296/5) затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У розділі другому глави другої цього Порядку (Порядок N 296/5) передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем.

Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавця. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців).

Правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі N 643/12106/13-ц та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 303/1565/14-ц.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В даному випадку, п.5.2.2. Іпотечного Договору суперечить приписам ст.36 Закону України «Про іпотеку», тому такий пункт визнається судом недійсним.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.1,36,37,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.203,215,217ЦК України, ст.ст. 4, 12, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати п.5.2.2. Іпотечного Договору (нерухомого майна) від 16.09.2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., зареєстрованим в реєстрі за №3091 - недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суд через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повен рішення складено 18.03.2019 року.

СуддяЛ. М. Кошель