ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/509/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 301030000 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна,:

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з указаним позовом, яким просила визнати автомобіль «Volkswagen Caddy» спільною сумісною власністю подружжя. Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шляхом, стягнення з відповідача на користь позивача 1 / 2 частини від дійсної ринкової вартості автомобіля. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати пов`язані з підготовкою позову та розглядом справи в суді в сумі 8 500 гривен.

В обґрунтування заявлених вимог вказано на те, що 06.08.2005 сторони зареєстрували шлюб, від якого мають дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час сторони у справі проживають окремо, їх подальше спільне проживання не можливе, оскільки відповідач утворив нову сім`ю, проживає з іншою жінкою та є ініціатором розлучення. Їхні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач згідно з рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей.

На час придбання автомобіля у 2010 році за спільною згодою сторін він був зареєстрований на відповідача, а позивачка зазначена в свідоцтві про реєстрації транспортного засобу як особа, якій дозволяється керування транспортним засобом. Після припинення спільного проживання відповідач залишив у себе в користуванні.

ОСОБА_3 також вказала, що у другій половині червня 2018 року вона дізналась від відповідача, що вказаний автомобіль перереєстрований на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу з метою залишити його за собою при розподілі майна.

За таких обставин позивачка просила суд здійснити поділ спільного сумісно нажитого майна. Середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу згідно даних в мережі Інтернет складає 140000 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2019 позовні вимоги задоволено частково та визнано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 / 2 частину ринкової вартості автомобіля «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що становить 51 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 175,80 грн. та сплату судового збору в сумі 704,80 грн., а всього 5 880,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін у справі, отже позивачка має право на одержання половини його вартості у разі продажу.

Рішення суду оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначено, що на відповідача покладено обов`язок сплатити більшу частину від вартості спільного автомобіля, який сторони придбали за 80 000 грн. Відповідач продав автомобіль під час шлюбу сторін у справі за їх взаємною згодою. Вартість автомобіля в розмірі 80 000 грн. визначено висновком оцінювача ОСОБА_6 від 19.06.2018. Суд невмотивовано послався на висновок експертизи та не оцінив зроблену кваліфікованим оцінювачем оцінку спільного автомобіля. Суд мав врахувати вартість автомобіля, вказану в договорі купівлі-продажу, який є чинним, а не призначати експертизу.

З цих підстав скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.08.2006 сторони справи зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС по м. Каневу Канівського МРУЮ у Черкаській області, актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).

В період шлюбу сторін, відповідачем ОСОБА_1 було придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_1 (далі по тексту постанови - спірний автомобіль) (а.с. 52, 53, 68), який перереєстровано 15.10.2010.

Під час судового розгляду даної справи шлюб між сторонами розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду від 01.10.2018.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №7145/2018/990281 від 19.06.2018 укладеного між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_7 як покупцем (а.с. 54, 55, 76, 77) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 продав ОСОБА_7 спірний автомобіль. Вартість транспортного засобу за умовами цього договору становить 80000 грн., що підтверджується звітом про оцінку колісного транспортного засобу (а.с. 56-67, 69).

Із заяви та облікової картки № НОМЕР_4 від 19.06.2018 (а.с. 51, 69) вбачається, що за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перереєстровано транспортний засіб «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , попередній д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач стверджує, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін у справі, отже відповідач має сплатити їй половину його вартості.

Правовідносини, наявні між сторонами справи, мають наступне правове рулювання.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Це також передбачено частиною 3 статті 368 ЦК України

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Судом встановлено, що спірний автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, сірого кольору, з номером кузова « НОМЕР_1 » придбано сторонами справи під час перебування у шлюбі, отже в силу вимог ст. 60 СК України це майно є їх спільною сумісною власністю та кожному із подружжя належить його 1 / 2 частина.

Вказані обставини сторони не оспорюють.

Спір стосується визначення дійсної вартості спірного транспортного засобу.

Скаржник стверджує про те, що вартість спірного автомобіля визначена в договорі купівлі-продажу та в звіті про оцінку колісного транспортного засобу в розмірі 80 000 грн.

Однак з такою оцінкою не погодилась позивачка, у зв`язку з чим ухвалою суду від 23.11.2018 у справі було призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертній установі Черкаській НДЕКЦ МВС України.

З висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України №4/60 від 26.03.2019 (а.с. 147-153) вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, сірого кольору, з номером кузова « НОМЕР_1 », станом на 19.06.2018, з урахуванням того, що автомобіль перебував у технічно справному стані з показниками одометра, які відповідають середньорічному нормативному пробігу, могла складати 102 680 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд для призначення експертизи має встановити сукупність таких обставин: з`ясування обставин справи потребує застосування спеціальних знань експерта без яких встановити відповідні обставини неможливо; у справі відсутні висновки експертів з відповідями на ці ж питання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд констатує, що суд правомірно послався на висновок судової експертизи для визначення вартості спірного автомобіля, адже його співвласники спільної думки з цього питання не досягли, а вказана вартість мала визначатися на момент вирішення спору про поділ майна, а не виходячи з його оцінки в минулому, що свідчить про необґрунтованість апеляційних посилань скаржника на договір про продаж автомобіля за 80 000 грн.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що спірний автомобіль було продано за час шлюбу сторін, адже доказів того, що половина одержаних від його продажу коштів була передана позивачці у справі, скаржник суду не надав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції вірно вказав про необхідність присудження другому з подружжя (позивачу) грошової компенсації за її частку у спільному сумісному майні, оскільки в натурі таке майно їй передано бути не може, а апеляційні доводи скаржника правильності таких висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2019 року у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді