АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/377/19Головуючий по 1 інстанції Савенко О.М.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В., Торопенко Н.М.

за участю:

представника позивача Шупеня В.М.

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Шупеня Валентина Миколайовича на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2018 року (постановленого суддею Савенко О.М.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, - :

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд позовом до ОСОБА_6 про поділ суспільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, зареєстрованого та виданого Управлінням РАГС м. Сургут Хантимасійського автономного округу - Югри Тюменської області, Росії, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають в зареєстрованому шлюбі та його не розірвано про те, фактичні відносини між ними припинено. На даний час ОСОБА_6 перешкоджає позивачу користуватись суспільно нажитим майном і втому числі проживати в будинку АДРЕСА_2. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 13 вересня 2012 року та витягом про державну реєстрацію прав, виданим Городищенським виробничим відділком КП «Черкаське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» № 35532385 від 18 вересня 2012 року.

Згідно з довідкою Мліївської сільської ради Городищенського районну Черкаської області рахується земельна ділянка загальною площею 1,01 га. Рішенням сесії сільської ради № 17-8/6 від 12 червня 2012 року за ним закріплено 0,25 га землі для обслуговування господарських будівль і споруд. В правовстановлюючих документах на будинок, власником будинку вказано ОСОБА_6 з часткою 1/1.

Позивач вказує, що під час їх шлюбу ОСОБА_6 без будь-яких поважних причин не працював, а тому сімейний бюджет складався з прибутків ОСОБА_5, розміри прибутку підтверджуються копіями довідок з місця роботи. В позовній заяві наголошено, що будівництво будинку розпочато в травні 2011 року, а завершено в 2012 році, тому фінансування будівництва, придбання особистих речей та побутових речей було придбано за рахунок позивача.

ОСОБА_8 зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з метою розподілу спільно нажитого майна, про те домовитись з ОСОБА_6 виявилось не можливо і добровільної згоди про поділ їх майна не досягнуто, а тому позивач вважає, що вона має право власності на ? частини спільно нажитого майна подружжя у вигляді зазначеного житлового будинку з господарськими надвірними спорудами.

06 квітня 2015 року ОСОБА_6 подав до суду зустрічний позов в якому наголошено, що посилання позивача з приводу того, що відповідач весь час ніде не працював не відповідає дійсності.

Відповідачем вказано, що за час їх спільного проживання та на спільні гроші сторонами було придбано в м. Сургут Ханти-Масійського автономного округу Тюменської області Росії дві земельні ділянки АДРЕСА_3, на яких ним особисто було побудовано будинки. ОСОБА_6 в зустрічному позові зазначає, що в будівництві зазначених будинків йому допомагали його брати ОСОБА_9, ОСОБА_10 та його знайомий ОСОБА_11.

За рахунок збудованих будинків зазначені земельні ділянки піднялись у своїй вартості. Так 2011 року відповідачем було продано земельну ділянку АДРЕСА_3, за 1 500 000 рублів. Після продажу ОСОБА_6 виїхав в Україну, зазначені кошти ним було передано ОСОБА_5 з метою їх переказу, тому, що на думку відповідача перетинати кордон з зазначеною сумою було небезпечно. Отримавши кошти відправлені позивачем, ОСОБА_6 придбав автомобіль за 7 500 доларів США, який згодом перед придбанням нового авто продав на ім'я ОСОБА_8, а на залишок коштів та розібравши власний будинок на будівельні матеріали розпочав будівництво спірного будинку.

Другу земельну ділянку АДРЕСА_4 було продано за 4 800 000 рублів. Виручені кошти з продажу майна було розділено з позивачем та за рахунок цих коштів ОСОБА_8 погасила свої кредитні заборгованості. Відповідач наголошує, що залишок коштів ним було переведено в долари США та відкрито рахунок в Ощадбанку Росії, що підтверджується ощадною книжкою НОМЕР_3, із якої вбачається, що він мав кошти в сумі 29 027 доларів США та вказує, що по датам прослідковуються витрати на будівництво спірного будинку та витрати на його благоустрій. Зазначений будинок був побудований у 1990 році на місці, яке належало відповідачу до шлюбу з позивачем та було його демонтовано у 2011 році на будівельні матеріали, які в подальшому використовувались під час будівництва нового будинку.

На думку ОСОБА_6 спірний будинок було побудовано на 40 % із будівельних матеріалів які належали йому, що підтверджується будівельним паспортом № 410, 1990 року та довідкою Мліївської сільської ради від 10 березня 2015 року № 344. Відповідач наголошує що будівництво будинку здійснював за допомогою родичів так як він будівельник за професією.

Окрім будинку з надвірними спорудами у сторін є і інше спільно нажите майно придбане в шлюбі таким майном є автомобіль «Корандо», вартість якого складає 240 002 грн., що підтверджується накладною накладною №1544.

У вересні 2014 року позивач поїхала до Росії і приїхала в листопаді 2014 року до с.Млієва, де пробувши тиждень повернулася назад. При відїзді до Росії він віддав відповідачці належний йому російський паспорт та військовий квиток, щоб вона мала можливість продати їх спільну квартиру за адресою АДРЕСА_1 автономного округу Тюменської області Росія та зняти з реєстраційного обліку і провести реєстрацію його місця проживання в м.Санкт-Петербург в її квартирі, яка була придбана нею ще до шлюбу з ним, але в кредит, який виплачували спільно будучи подружжям і в якому він робив разом з братом відповідача капітальний ремонт. Цю квартиру відповідачка продала, кошти залишила собі, його місце проживання у квартирі в м.Санкт-Петербург не зареєструвала та не віддала паспорт, військовий квиток і довідку про інвалідність. 01 лютого 2015 року ОСОБА_8 повернулась в Україну і приїхала до будинку разом з дільничним інспектором Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області Таран Ю.В., адвокатами із Черкас на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_13 і повідомила, що має намір припинити з ним шлюбні відносини, поділити спільне майно у добровільному порядку без звернення до суду.

Як вказує ОСОБА_6 для нього це було неочікувано, так як передумов для такого рішення не було. З тексту зустрічного позову вбачається, що стан здоров`я відповідача погіршився, він погодився на розподіл і запросив прибути свою сестру з чоловіком. Приїхавши, рідні запропонували викликати депутатів сільської ради та провести опис всього майна. Коли приїхали депутати сільської ради то адвокати ОСОБА_5 стали заперечувати проти зазначених дій, мотивуючи тим, що можна обійтись і без цих дій та запропонували оформити розписку в якій зазначити, що позивач не буде звертатись до суду. При цьому адвокати сказали, що краще обійтися без галасу, оскільки вони громадяни Росії, тому їх можуть депортувати.

Так, ОСОБА_6 зазначив, що позивач приїхала до дому з вантажівкою для того, щоб забрати свої речі. З часом відповідач почав відчувати, що йому становиться зле і йому потрібна допомога лікаря, так як має хворе серце і запропонував ОСОБА_5, забрати решту речей наступного дня, на що вона не погодилася, мотивуючи тим, що здійснює погодинну оплату роботи перевізника і речі забере сьогодні, а розписки приїде і напише завтра у сільській раді, де її підпис посвідчить посадова особа та ще забере автомобіль марки «Корандо».

03 лютого 2015 року ОСОБА_5 власноруч склала та підписала 2 розписки. З тексту однієї вбачається, що вона забрала особисті речі, побутову техніку - холодильник, морозильну камеру, термомікс, пилосос, гладильну дошку, утюг, пральну машину, швейну машину, ноутбук, книги, посуд, кришталь, канцелярські товари, телевізори, стіл кухонний та автомобіль «Корандо», а за змістом другої - що до будинку, який належить сторонам на праві спільної власності, в тому числі і іншого майна, яке знаходиться в будинку, вона претензій не має і оскаржувати в суді не буде. Отримавши вказані розписки ОСОБА_6 помітив, що список написаний позивачем неповний, проте він мав потребу звернення до лікаря, що підтверджується записом в його медичній книжці, а ОСОБА_5 продовжувала вантажити свої речі.

04 лютого 2015 року позивач приїхала з зазначеними адвокатами в сільську раду, де в присутності Берко С.С., ОСОБА_15, ОСОБА_16 написала розписку про те, що претензій до будинку і господарських будівель не має і зобов`язувалася повернути російський паспорт на його прізвище, пенсійну карточку і довідку про інвалідність. Підпис на розписці було посвідчено сільською головою с. Мліїв - ОСОБА_15 Окрім цього позивач написала в сільській раді заяву про зняття її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2, на підставі чого її зняли з місця реєстрації та зроблено відповідну відмітку в Будинковій книзі. Після зазначених дій ОСОБА_5 забрала автомобіль «Корандо».

06 лютого 2015 року ОСОБА_6 отримав повідомлення в якому зазначено, що у зв`язку з написанням розписки під фізичним і моральним тиском з його боку, вона не відповідає її вільному волевиявленню і порушує її законні права та інтереси. Вважає, що 03 лютого 2015 року вони, як подружжя, дійшли згоди щодо поділу і обсягу спільного майна та його подальшого користування.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, визнати, що між ним та ОСОБА_5 03 лютого 2015 року відбувся поділ спільного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі - за взаємною згодою. Визнати будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 - особистою власністю ОСОБА_6 Залишити у власності ОСОБА_5 автомобіль KORANDO DLX-26 AT та вивезене ОСОБА_5 03 лютого 2015 року, без складання опису спільне майно. Зняти арешт з будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_2.

06 квітня Городищенський районний суд Черкаської області позовні заяви сторін об`єднані в одне провадження.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га. В решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна набутого подружжям під час шлюбу задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га.

В рахунок вартості частки ОСОБА_6 у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно розписки від 03 лютого 2015 року, приєднано 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена рішенням суду за ОСОБА_5 до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена за ОСОБА_6, згідно рішення суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 подала до суду апеляційну скаргу, вважає зазначене рішення необґрунтованим, оскільки суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, постановив рішення на підставі недоведених даних, які суд вважав встановленими, при цьому порушив норми матеріального і процесуального права, що потягнуло за собою невідповідність висновків в рішенні суду фактичним обставинам справи. Судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в супереч вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України судом першої інстанції в рішенні, яке ним винесено за результатом розгляду справи та яке оскаржується, посилається на докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та які, на думку апелянта, є недопустимими та не можуть бути використані судом в якості доказів.

Представником ОСОБА_6 - ОСОБА_17 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим і просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлена судова ухвала не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково вимоги позивача ОСОБА_5 по первісному позову, визнаючи житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнаючи за кожним із них право власності на ? частину зазначеного майна, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що спірне майно у виді житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами, яке набуто сторонами за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і не може йти мова про особисту приватну власність ОСОБА_6 та виділення ОСОБА_5 частки у розмірі 3/4 частини будинку, оскільки це порушуватиме їх права як співвласників, які гарантовані ст.41 Конституції України. Сторони погодилися на закріплення права власності на будинковолодіння у частках без виділу в натурі і вважають такі умови прийнятними, про що повідомляли у поясненнях в ході судового розгляду.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд не вправі збирати докази за власною ініціативою. Судом першої інстанції було запропоновано ОСОБА_5 представити додаткові докази з приводу того, що ОСОБА_6 не міг приймати участі в будівництві, так як перебував на її утриманні, був не працюючим, не мав засобів до проживання без її допомоги, як стороні, яка несе обов'язок доказування, проте вони суду в належному обсязі надані не були.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, статтею 70 Сімейного Кодексу України визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ст.70 СК України, частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності - є рівними. При вирішенні спору не встановлено обставин та доказів того, щоб один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, а тому відсутні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя.

Задовольняючи частково вимоги позивача ОСОБА_6 по зустрічному позову, визнаючи за ОСОБА_6 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га. та в рахунок вартості частки ОСОБА_6 у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно розписки від 03 лютого 2015 року, приєднуючи 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена рішенням суду за ОСОБА_5 - до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена за ОСОБА_6, згідно рішення суду, і відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивач ОСОБА_6 в зустрічному позові просив в рахунок вартості його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно розписки від 03 лютого 2015 року, приєднати 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка належить ОСОБА_5 - до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га. - вважати належить йому.

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги, позивач надав суду докази у виді розписок ОСОБА_5 від 03 лютого та 04 лютого 2015 року та орієнтовний перелік майна яке отримала відповідач, які на його думку, підтверджують, що між ними, як подружжям, відбувся добровільний розподіл спільного сумісного майна набутого у шлюбі, скріплені розписками, підписами відповідачки, свідків, сільського голови, секретарея сільської ради, і при написанні їх він жодних заперечень не зазначив, що стверджує про їх спільну волю, усвідомлення подій, що відбувалися.

Обсягом цих доказів, а також висновками судових будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз у справі, на його думку, є можливим говорити, що частка отриманого ОСОБА_5 майна 03 лютого та 04 лютого 2015 року є такими, що можуть дорівнюють вартості 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який є їх спільним майном.

Так, вартість отриманого ОСОБА_5 майна в результаті добровільного розподілу ОСОБА_6 оцінює приблизно в розмірі 1412441,60 грн., остільки точну вартість встановити не є можливим через відсутність речей і майна та перебування їх у відповідачки, виключення можливості їх оцінки експертом, знаходженням всіх документів на це майно виключно у користуванні сторони.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно висновку експерта ринкова вартість житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами складає 427300 грн., а вартість автомобіля «Корандо» 300081,60 грн., остільки визначити ціну такого майна серед іншого представилося не є можливим.

Орієнтовна вартість речей і майна, які забрала 03 лютого 2015 року відповідач, ним оцінена в 41400 дол.США та 300 грн., без визначення вартості іншого майна, у виді колекції золотих і срібних монет, ікон, старовинних книг та іншого, вартість проданої квартири у м. Сургут за 955060 грн.

Відповідно до ст.64 СК України, дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, мають і право за змістом ст.69 СК України розділити майно і за взаємною згодою.

На підставі вивчених та досліджених під час судового розгляду доказів, наданих сторонами, безаперечно встановлено, що 03 лютого 2015 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відбувся розподіл майна, закріплений написанням розписок від 03 та 04 лютого 2015 року. Пропозиція розподілу належить ОСОБА_5, а ОСОБА_6 не заперечив. Сторони обрали форму розподілу майна шляхом написання розписок з відповідним засвідченням. Воля сторін щодо розподілу була, на думку суду першої інстанції, виключно із обставин і доказів у справі, добровільна, відповідала їх внутрішній волі. Не вбачається безпідставним, стверджувати, що сторони не були обізнані із порядком своїх дій при визначенні правового режиму майна, оскільки до розподілу були залучені фахівець з питань права Рубан O.K., дільничний інспектор Таран Ю.В., депутати Мліївської сільської ради Берко С.С., Гребенюк Н.В. За змістом написаних розписок відбулося реальне настання правових наслідків, а саме ОСОБА_5 отримала належну частку у спільному сумісному майні подружжя, як і ОСОБА_6, вирішилося питання подальшого володіння і користування спільним майном. Умови розписок не порушували прав та інтересів сторін стосовно спільного майна набутого в період шлюбу. Наприклад розписка від 04 лютого 2015 року стосовно житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, була посвідчена секретарем Мліївськсої сільської ради, із засвідченням підпису сільським головою та написана в присутності трьох свідків. При цьому суд першої інстанції враховує і ту обставину, як пояснили сторони в судовому засіданні і свідок Рубан O.K., що для вирішення питання розподілу зверталися і до нотаріуса, але через його зайнятість не змогли очікувати. Суд першої інстанції взяв до уваги, що для вивезення майна ОСОБА_5 замовила послуги вантажного автобуса, тобто завчасно підготувалася, в підтвердження чого надала копію договору-заявки №1865 транспортної експедиції вантажу автомобільним транспортом від 18 січня 2015 року (а.с.137 том 2) і за день до приїзду за узгодженням із ОСОБА_6 забрала їх спільний автомобіль «Корандо», при чому в присутності свідка Рубан O.K. При з'ясуванні обставин справи, надаючи оцінку доказу, у виді копії договору-заявки №1865 транспортної експедиції вантаж-автомобільним транспортом від 18 січня 2015 року, оскільки в поясненнях та свідченнях учасники процесу говорили про погрузку речей у легковий автомобіль, грузовий автобус, грузову машину і ОСОБА_5 не надала суду оригіналу чи то належним чином завіреної копії документа, чи можливих інших доказів, які б спростовували такі виправлення, то в зв'язку з явними виправленнями в датах чорнильною ручкою року укладення договору-заявки та дати погрузки, суд першої інстанції, не оцінив вказаний доказ як належний та такий, що підтверджує її пояснення. Звертаючи увагу на зміст розписок ОСОБА_5 від 03 та 04 лютого 2015 року, які стосуються житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами, у них вказано від 03 лютого не має претензій до цієї частини спільного майна, як і до іншого і оспорювати до суду нічого не буде, а від 04 лютого, що не має претензій. В подальшому 06 лютого 2015 року ОСОБА_5 пише письмове повідомлення ОСОБА_6 про написання розписки 04 лютого 2015 року під фізичним і моральним тиском з його сторони, невідповідність її волевиявленню і порушення її прав та інтересів, недійсність та повідомляє про право на частку у спільному майні подружжя, зазначаючи, що паспорт ОСОБА_6 не поверне у зв'язку із здачею до державних органів Російської Федерації для зняття з обліку. Відповідного змісту заяву, цієї дати, сторона направляє і голові Мліївської сільської ради ОСОБА_15, яка надає їй письмову відповідь 13 лютого 2015 року за №52 про власноручне написання розписки 04 лютого 2015 року в приміщенні сільської ради нею в присутності ОСОБА_6, двох представників з її сторони, працівників сільської ради та інших жителів села, які знаходилися в приміщенні сільської ради і відсутність фізичного чи морального тиску щодо неї, а також про дані Погосподарської Книги №2 у якій в розділі домоволодіння по АДРЕСА_2 мається відмітка стосовно зареєстрованої ОСОБА_5 про вибуття 04 лютого 2015 року в Російську Федерацію без зняття з реєстрації (а.с.47 том 2).

Проаналізувавши перебіг подій у справі, дослідивши вищеописані докази у виді розписок та повідомлень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що питання користування спільним майном у виді домоволодіння було вирішено між сторонами саме розпискою від 03 лютого 2015 року в день розподілу майна, у повідомленнях ОСОБА_6 та ОСОБА_15 відповідач, заперечує зміст розписки від 04 лютого 2015 року, в якій лише вказано, що не має претензій до користування будинком колишнім чоловіком, що було вирішено попередньою розпискою. Критично суд першої інстанції віднестися і до посилань про фізичний та моральний тиск щодо відповідачки, остільки при наявності такого та враховуючи присутність з нею під час написання розписок юриста Рубан O.K., дільничного інспектора міліції, це не знаходить свого обґрунтування, як і використання права на звернення до правоохоронних органів, проте таких заяв цієї дати, як і інших, не зареєстровано.

З зазначених мотивів суд першої інстанції визнав за ОСОБА_6 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га. та в рахунок вартості частки ОСОБА_6 у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно розписки від 03 лютого 2015 року, приєднав 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена рішенням суду за ОСОБА_5 - до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена за ОСОБА_6, згідно рішення суду.

З зазначеним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно, як до первісного позову, так і зустрічного позову, спір між сторонами виник щодо спільного сумісного майна подружжя, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га. та іншого спільного сумісного майна подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно розписки від 03 лютого 2015 року.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 поставлено вимоги визнати, що між ним та ОСОБА_5 03 лютого 2015 року відбувся поділ спільного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі - за взаємною згодою. Визнати будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 - особистою власністю ОСОБА_6 Залишити у власності ОСОБА_5 автомобіль KORANDO DLX-26 AT та вивезене ОСОБА_5 03 лютого 2015 року, без складання опису спільне майно.

Аналіз розписки ОСОБА_5 від 03 лютого та 04 лютого 2015 року щодо спільного сумісного майна подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, відсутності претензій ОСОБА_5 щодо будинковолодіння та наявність позовної заяви ОСОБА_5 щодо поділу спільного сумісного майна не свідчить про те, що 03 лютого 2015 року відбувся поділ спільного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін за взаємною згодою.

Суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, вірно вирішив спір щодо поділу будинковолодіння - як спільного сумісного майна подружжя та визначився, що дане майно належить їм в рівних частках в співвідношенні ? частини до ? частини.

Разом з тим, суд першої інстанції не вірно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.64,69 СК України та в рахунок вартості частки ОСОБА_6 у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_5 03 лютого 2015 року, згідно розписки від 03 лютого 2015 року, приєднав 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку ОСОБА_6

Так, відповідно до вимог ст.64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно ст.69 СК України, чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Встановлено, що сторони нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна чи виділу рухомого майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності не укладали.

Розписки ОСОБА_5 від 03 лютого та 04 лютого 2015 року - не є договором щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності у розумінні ст.ст.202,626,627 ЦК України та ст.69 СК України.

Колегія суддів вважає, що «поділ спільного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі за взаємною згодою» тривав до часу подання позовної заяви ОСОБА_5 до суду про поділ спільного сумісного майна подружжя, а після виник спір про зазначене майно і яке є предметом спору в даній справі.

Сторонами не ставились вимоги про поділ іншого спільного сумісного майна подружжя крім будинковолодіння, а ставились позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 лише вимоги про набуття права власності на все будинковолодіння за рахунок іншого спільного сумісного майна подружжя, отриманого по розписці ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що дані вимоги не ґрунтуються на законі, і при відсутності домовленості сторін - є неправомірним визнання права власності на все нерухоме майно за одним із подружжя, за рахунок іншого рухомого майна.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вартості іншого спірного спільного сумісного майна подружжя.

З огляду на викладене, оскільки оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Шупеня Валентина Миколайовича задовольняє частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - змінює, скасувавши його в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовляє.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Шупеня Валентина Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - змінити, скасувавши його в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, але на умовах та в порядку визначеному ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Судді: Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л.