Постанова

Іменем України

18 вересня2019 року

м.Київ

справа № 2-185/11

провадження № 61-8684св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бермеса І. В., Гірник Т. А., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Український інноваційний банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, розмір яких було змінено, банк посилався на такі обставини. 19 березня 2007 року між ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Дрогобицької філії та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал» (далі - ТОВ «Універсал») укладений кредитний договір № 70069, згідно з яким заявник надав останньому відновлювальну відкличну лінію строком з 19 березня 2007 року до 18 вересня 2008 року з лімітом одномоментної заборгованості на суму 472 100 дол. США. Надалі укладені додаткові договори до кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Універсал» 19 березня 2007 року укладені договори поруки з: ОСОБА_2 - № 70069, ОСОБА_1 - № 70069/1, ОСОБА_3 - № 70069/2. Надалі між банком та указаними особами укладалися додаткові договори поруки.

На дату закінчення кредитного зобов`язання (18 липня 2010 року) відповідачем кредит не погашено, а тому заборгованість за кредитним договором становить 165 096,65 дол. США, відсотки за користування кредитом 1 268 868,99 грн, пеня за кредитом - 250 128,05 дол. США, пеня за відсотками - 213 685,82 грн. Позивач просив стягнути вказану суму боргу з ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 208-209).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором № 70069 від 19 березня 2007 року в розмірі 4 800 200,16 грн та 1 700 грн судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконував, чим порушував умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів з погашення суми кредиту та відсотків за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, а тому вважав, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що 19 квітня 2007 року додатковим договором № 1 до кредитного договору боржник ТОВ «Універсал» і кредитор ПАТ «Український інноваційний банк» без погодження з поручителем ОСОБА_1 змінили зобов`язання боржника в бік збільшення його обсягу, а саме надання кредиту в сумі 817 400 дол. США, тому відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з цього часу поруку припинено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2016 року ПАТ «Український інноваційний банк» звернулось до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі дослідив та з`ясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, а саме яким чином збільшено відповідальність поручителя відповідними додатковими договорами до кредитного договору, та не надав оцінки додатковим договорам до договору поруки, при цьому надав помилкову оцінку доказам відповідача та вважав їх достатніми для висновку про припинення поруки.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05 лютого 2014 року (провадження №6-160цс13), закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну, та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Тому суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу суду заперечення на касаційну скаргу, в яких вказував, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано їм належну оцінку. Касаційна скарга подана за підписом особи, яка діяла за довіреністю підписаною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» Білою І. В. (далі - уповноважена особа Фонду) повноваження якої припинені за рішенням суду, а тому касаційна скарга є такою, що подана неуповноваженою особою ПАТ «Український інноваційний банк», оскільки діяла за довіреністю, повноваження уповноваженої особи Фонду є припиненими з 22 березня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За нормою статті 213 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій,рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України у вказаній редакції).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами встановлено, що 19 березня 2007 року між ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Дрогобицької філії та ТОВ «Універсал» укладений кредитний договір № 70069, відповідно до якого позивач надав останньому відновлювальну відкличну лінію строком з 19 березня 2007 року до 08 вересня 2008 року з лімітом одномоментної заборгованості на суму 472 100 дол. США.

Для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Універсал» 19 березня 2007 року укладені договори поруки з: ОСОБА_2 - № 70069 , ОСОБА_1 - № 70069/1, ОСОБА_3 - № 70069/2.

19 квітня 2007 року, 13 липня 2007 року, 07 вересня 2007 року, 26 листопада 2007 року, 31 липня 2008 року, 12 листопада 2008 року, 19 грудня 2008 року і 17 липня 2009 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Універсал» укладені додаткові договори до кредитного договору № 70069 за № 1-8, згідно з якими змінювався розмір та строк надання кредиту.

У зв`язку з укладенням вказаних додаткових договорів за № 1-8 до кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Український інноваційний банк» 13 липня 2007 року, 07 вересня 2007 року, 26 листопада 2007 року, 12 листопада 2008 року, 19 грудня 2008 року і 17 липня 2009 року до основного договору поруки укладено додаткові договори поруки за № 1-6 (а. с. 39-44).

Як вбачається з додаткового договору до договору поруки № 1 від 13 листопада 2007 року поручитель ОСОБА_1 погодився зі збільшенням зобов`язання боржника за кредитним договором, а саме надання кредиту в сумі 817 400 дол. США та зміною строку виконання зобов`язання до 18 вересня 2008 року (а. с. 39).

За додатковим договором до договору поруки № 5 від 19 грудня 2008 року відповідач поручився за виконання кредитного договору на умовах збільшення кредиту до 1 420 373,51 дол. США, строком до 18 липня 2009 року (а.с. 43), а за додатковим договором до договору поруки № 6 від 17 липня 2009 року - за отримання кредиту на суму 1 337 975,25 дол. США, строком до 18 липня 2010 року (а.с. 44).

Тому, висновки апеляційного суду про припинення поруки є помилковими.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Таким чином, необхідно враховувати, що згідно із частиною першою статті 559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року (провадження № 6-160цс13), на яку посилається заявник у своїй касаційній скарзі.

Вказаним висновкам Верховного Суду України рішення суду першої інстанції відповідає, проте суд апеляційної на указані обставини не звернув уваги, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки.

Тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Водночас Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову з таких підстав.

У постановах від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі встановлено, що строк дії кредитного договору сплив 18 липня 2010 року. Отже, нарахування відсотків та пені після указаної дати не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, розмір відсотків за кредитним договором підлягає зменшенню до 663 117 грн, - до суми, яка нарахована у межах строку дії договору, а присуджену до стягнення пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 1 998 523,12 грн (еквівалент 250 128,05 дол. США) та пеню за прострочення сплати відсотків у розмірі 213 685,82 грн необхідно виключити із загального розміру заборгованості, оскільки вона нарахована за межами строку дії договору.

Що ж до складової заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом, то вона судом першої інстанції визначена в еквіваленті за відповідним курсом валюти з чим погодився банк, який рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував, а касаційна скарга не мітить доводів про неправильність рішення суду у цій частині.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення заборгованості за кредитним договором з 4 800 200 грн до 1 982 239,23 грн, з яких 1 319 122,23 грн - заборгованість за кредитом та 663 117 грн - заборгованість за відсотками.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, з наведених вище підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом зменшення суми стягнутої заборгованості за кредитним договором з 4 800 200 грн до 1 982 239,23 грн, з яких 1 319 122,23 грн - заборгованість за кредитом та 663 117 грн - заборгованість за відсотками.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1 700 грн, а за подання касаційної скарги - 2 040 грн, всього - 3740грн.

Загальний розмір уточнених позовних вимог складав 4 800 200,16 грн, позов задоволено на суму 1 982 239,23 грн. Відсоток задоволення позовних вимог становить 41,29%.

Тому з позивача на користь позивача підлягає стягненню 1 544,25 грн - витрати зі сплати судового збору (3740*41,29/100).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року скасувати.

Рішення Дрогобицьокого міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року змінити.

Суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», зменшити з 4 800 200,16 грн до 1 982 239,23 грн (один мільйон дев`ятсот вісімдесят дві тисячі двісті тридцять дев`ять гривень 23 коп.).

У решті рішення Дрогобицьокого міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року залишити в силі.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 1 544,25 грн (одна тисяча- п`ятсот сорок чотири гривень 44 коп.) - витрати зі сплати судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко