Справа № 345/3533/18
Провадження № 22-ц/4808/62/19
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Максюта
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кардаш О.І.23 жовтня 2018 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором кредиту, який мотивований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.02.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.

Відповідач порушив умови договору і станом на 14.06.2018 року має заборгованість по несплаченому кредиту у розмірі 12689,42 грн, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 7031,95 грн, заборгованості за пенею 7283,97 грн, а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 580,45 грн. штраф (процентної складової), яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. (а.с.2-4)

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 01.02.2010 року в розмірі 5405,45 грн. та судові витрати. (а.с.51-53)

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, недостатнє дослідження обставин справи, що мають значення для справи, незаконність рішення суду.

Апелянт зазначає, що суд незаконно звільнив відповідача від сплати процентів за користування кредитом, чим грубо порушив права кредитора. Позичальник не оскаржив кредитний договір, що підтверджується особистим підписом в договорі та сплатою за користування кредитом з 16.06.2010 року по 14.11.2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Правильність проведення розрахунку заборгованості не спростовано позичальником, будь-яких клопотань, зокрема про проведення експертизи, з цього приводу не заявлено.

При цьому зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Тобто з моменту підписання відповідачем заяви між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору (умов кредитування). Відповідач не заперечив факту підписання заяви позичальника та отримання кредитних коштів, тобто фактично визнав факт укладення договору на вище визначених умовах. Крім того, він активно користувався кредитною карткою. Кредитний договір повністю або у частині недійсним не визнавався, а тому є чинним і таким, що породжує права та обов'язки сторін, зокрема, обов'язок позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за їх користування.

Суд допустив порушення норм процесуального права, не обгрунтувавши в мотивувальній частині висновок про стягнення з відповідача саме 5404,45 грн при наявній заборгованості по процентах за користування кредитом та штрафам у розмірі 8112 грн.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафів і в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом та штрафом у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. (а.с.56-60)

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У останнє судове засідання представник апелянта не з'явився, про день. місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у судові засідання не з'явився жодного разу. Судом виконаний обов'язок щодо його повідомлення про день, місце та час розгляду справи у спосіб направлення рекомендованої поштової кореспонденції за місцем проживання (реєстрації) відповідача та опублікування оголошення про судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов'язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом установлено,що 01.02.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.107-108, 109).

Підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає укладений між ним та Банком даний кредитний договір.

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 14.06.2018 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість по несплаченому кредиту у розмірі 12689,42 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 7031,95 грн., заборгованості за пенею 7283,97 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 580,45 грн. штраф (процентної складової) (а.с.6).

Крім того, наявна заборгованість по тілу кредиту, про стягнення якої позивач не заявляє у розмірі 2000 грн. (а.с.5)

Згідно з пунктом 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, пені та штрафи на умовах, передбачених цим договором. (а.с.19 зворот)

Згідно пункту 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення позичальником боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському рахунку на сайті банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 договору позичальник сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн, позичальник сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, що передбачені цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (а.с.18 зворот).

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач користувався платіжними картками. Виданими відповідно до умов договору, остання сплата по тілу кредиту мала місце 18.04.2015 року в розмірі 1500 грн (а.с.5, зворот). На погашення заборгованості за кредитом відповідачем періодично вносилася сума коштів, зокрема до подання позову по 100 гривень сплачувалося регулярно 1 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2017 року по червень 2018 року (а.с.6 зворот).

У зв'язку з порушенням зобов'язань станом на 14 червня 2018 року заборгованість відповідача становить: 2000 грн - заборгованість за кредитом (тіло), 7031,95 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 7283,97 грн -заборгованість за пенею та комісією, 1080, 45 грн -штрафи.

Задовольняючи частково позов суд виходив з положень ст.ст. ст.ст. 526, 536, 549, 572, 582, 1054 ЦК України, встановивши, що відповідач на підставі зазначеного договору отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн із сплатою процентів за користування кредитними коштами, умови договору не виконав, у зв'язку з чим допустив заборгованість у розмірі 12689,42 грн.Водночас банком на відповідача двічі накладені штрафні санкції за прострочення невиконання умов кредитного договору шляхом нарахування відповідачу заборгованість за пенею, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 580,45 грн. При цьому всупереч вимог ст.81 ЦПК України не надано суду детального розрахунку заборгованості саме в частині пені та комісії, а вказана лише загальна сума заборгованості за пенею та комісією, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. За таких обставин, суд дійшов до висновку, про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 5405,45 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки судом неправильно та неповно встановлені обставини справи.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час розгляду справи у матеріалах справи взагалі була відсутня заява позичальника ОСОБА_1, на яку посилався банк як на підтвердження укладення договору. Натомість у матеріали справи була подана заява іншої особи (ОСОБА_3) (а.с.7) Судом не встановлено чи з відповідачем взагалі укладався і на яких умовах кредитний договір, з чого складається заборгованість за кредитом, дата останнього платежу, строк дії платіжної картки. Також суд не визначився і з предметом спору, не звернувши уваги, що позивач просив у позовній заяві стягнути лише проценти та штрафні санкції за договором, не претендуючи на заборгованість по тілу кредиту.

Згідно зі статтею1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк абоіншафінансоваустановазобов'язуєтьсянадатигрошовікоштипозичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем 01.02.2010 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі. Із цієї заяви виходить, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, наданими йому у письмовому вигляді, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. При тому у заяві зазначено, що відповідач просить надати кредитний ліміт у розмірі 3000 грн, фактично банком надано кредитний ліміт у 500 гривень з можливістю його збільшення під 2,5% на місяць (30 річних), позичальником отримана карта № НОМЕР_2. Довідка про умови кредитування також підписана позичальником (а.с.108-109).

Також відповідачем 30.04.2015 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку(а.с.100).

Із розрахунку заборгованості за кредитом та заяви ОСОБА_1 про надання банківських послуг встановлено, що сторони договору дійшли згоди про встановлення базової процентної ставки за кредитним лімітом 30% річних з можливістю її збільшення у разі порушення умов договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач уклав з позивачем договір приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши грошові кошти на кредитну карту.

За кредитним договором, укладеним між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 видавалися наступні кредитні картки: 01.02.2010 (дата відкриття)- НОМЕР_2, терміном дії 11/12 р.; 05.09.2011 року - НОМЕР_3, терміном дії 04/15 р.; 10.04.2015 року - НОМЕР_4, терміном дії 04/19 р.; 30.04.2015 -НОМЕР_5, терміном 04/19, 07.08.2015 року - НОМЕР_6, терміном дії 08/19 р.;01.03.2016 року - НОМЕР_6, терміном дії 08/19 р.(а.с.110)

Таким чином, враховуючи положення цивільного процесуального законодавства про диспозитивність цивільного процесу та право позивача визначати обсяг позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, а саме стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в розмірі 7031,95 грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або законі та які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов'язку.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в умовах додаткової угоди запроваджено для позичальника обов'язок зі сплати як пені (пункт 1.5.3), так і штрафу (пункт 1.5.4) за порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту, понад 30 днів.

Враховуючи викладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, що підлягає застосуванню в оцінці спірних правовідносин, оскільки підстав відступити від нього апеляційним судом не встановлено.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи те, що умовами та правилами надання банківських послуг передбачається подвійне нарахування різних штрафних санкцій за одне і те саме порушення, тому апеляційний суд дійшов висновку про нікчемність таких умов договору.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У зв'язку з наявністю заборгованості по процентах за договором і передбаченої умовами договору можливості нарахування пені банком у разі порушення умов договору, тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову і в частині щодо стягнення пені. Однак, враховуючи обставини, які мають істотне значення для вирішення спору, а саме поведінку відповідача щодо погашення заборгованості по сплаті процентів, пролонгацію договірних зобов'язань між сторонами, малозначність спору, апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшення пені до 1050 гривень.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за позовом та апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , вул. Грушевського 1 Д, м. Київ, 01001, заборгованість за кредитним договором б/н від 01.02.2010 року станом на 14 червня 2018 року, яка складається із заборгованості по процентам в розмірі 7031,95 гривень (сім тисяч тридцять одна гривня дев'яносто п'ять копійок), заборгованості за пенеюв розмірі 1050 грн 07 коп. (одна тисяча п'ятдесят гривень сім копійок), а всього 8082 грн. 02 коп. (вісім тисяч вісімдесят дві гривні нуль дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» , вул. Грушевського 1Д, м. Київ, 01001 судовий збір у розмірі 2805, 54 коп. (дві тисячі вісімсот п'ять гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський