Справа № 541/126/19
Номер провадження 2/541/395/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Пащенка Є.М.

позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина,

в с т а н о в и в:

17.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що він з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вони мають спільну дитину, ОСОБА_3, 27.07.2012 р. н.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що добросовісно сплачував аліменти до моменту доки дитина проживала з матірю. З липня 2018 їх син ОСОБА_4 проживає спільно з батьком, за адресою АДРЕСА_1 та повністю перебуває на його утриманні. Лише один чи два дні на тиждень ОСОБА_2 забирає сина у вільний від роботи час. У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до виконавчої служби із заявою про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1, так як сина проживає разом із батьком.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, так як він проживає разом із батьком та повністю перебуває на його утриманні.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги. Підтвердила, що з липня 2018 року за їх спільної згади з позивачем, їх син проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні, тому вона не претендує на аліменти.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що сторони мають спільного сина, ОСОБА_3, 27.07.2012 р. н. (свідоцтво про народження а.с.8), який з липня 2018 року проживає разом з позивачем.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Беручи до уваги зміну місця проживання дитини, а саме, спільного проживання дитини з батьком, суд дійшов висновку, що ця обставина є істотною та такою, що є підставою для припинення примусового виконання зобовязання щодо сплати аліментів по виконавчому листу, виданого на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.06.2014 (справа № 541/1522/14-ц провадження 2/541/702/2014), оскільки позивачем виконуються покладені на нього обовязки, визначені статтею 180 СК України, але в інший спосіб, шляхом повного добровільного утримання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому в ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 273, 206 ЦПК України,

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 27.07.2012 р. н., в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, які були визначені рішенням Миргородського міськрайонного суду від 26 червня 2014 року у звязку із проживанням неповнолітньої дитини разом із батьком.

Повернути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позовної заяви на підставі квитанції № 57 від 04.02.2019 в сумі 384 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2019 року.

Суддя: О.А.Городівський