Справа № 453/83/17 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2735/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.,

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ПАТ АТ «ВТБ Банк» - Коворотного М.А.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Друге Стрийське» АТ «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профкапітал» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Друге Стрийське» АТ «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профкапітал», в якому просив визнати недійсним кредитний договір №R1В від 16.04.2013. В обґрунтування позову посилався на те, що 16.04.2013 між ним та ПАТ «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» Манолі Н.В. було укладено кредитний договір № R1В, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позивачу грошові кошти в сумі 100 000 гривень на строк до 16.04.2018 з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22% річних.

Додатком до вказаного договору був розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, відповідно до якого зазначалось сума кредиту - 100 000,00 грн кредиту, строк кредитування - 60 місяців, процентна ставка - 22 % річних. Реальна процентна ставка зазначалась у даному розрахунку у розмірі 53,34 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту - 66 887,56 грн. Кредит надавався йому відповідно до розрахунку на споживчі потреби, що в розумінні п.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» є споживчим кредитом. Згідно вищезгаданого закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, чого відповідачем зроблено не було. Банк не надав повної інформації, у Розрахунку зазначив невірну орієнтовну сукупну вартість кредиту, та проігнорував вимоги Закону щодо можливості дострокового повернення Позивачем кредитних коштів, оскільки така відсутня як у тексті Договору так і у розрахунку, а зміст кредитного договору суперечить чисельним нормам законодавства України. У розрахунку орієнтованої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, визначено суму у розмірі 66 887,56 грн. як абсолютне значення подорожчання кредиту. Проте, як вбачається з підсумування щомісячних платежів, які він зобов`язаний сплачувати щомісяця протягом 60-ти місяців, вартість кредиту становить 250 287,56 грн. Вважає, що відповідачем було порушено ч.2 п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Спірний договір не містить умов про відповідальність банку. Крім того, у Розрахунку зазначена умова щодо сплати Позивачем щомісячного платежу на користь Банку у розмірі 1390 грн. У Позивача відсутній графік погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором, та крім того відсутня достовірна інформація щодо реальної вартості кредиту, оскільки така не була чітко визначена ані у тексті Договору, ані у Розрахунку. Просив поновити строк позовної давності, оскільки про своє порушене право, а саме, що сукупна вартість кредиту становить 250 287 грн. 56 коп., дізнався із позовної заяви ПАТ «ВТБ Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 91 660 грн. 45 коп. від 30.10.2015.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №R1В від 16.04.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» Манолі Наталії В`ячеславівни та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Друге Стрийське» АТ «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профкапітал» про застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання прийняти кошти, надіслану суду 21.05.2018 за вх. №ЕП-330 повернуто позивачу.

Рішення суду в частині задоволення позову оскаржило Акціонерне товариство «ВТБ Банк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що сторонами під час укладення спірного кредитного договору було досягнуто згоди по всіх істотних умовах кредитного договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, укладаючи Кредитний договір отримав кредитні кошти у розмірі 100 000 грн. та користувався ними. Перед укладенням кредитного договору банк надав позичальнику детальний розпис загальної вартості кредиту шляхом детального зазначення щомісячного та загалом кожного виду платежу по договору (кредит, проценти, супутні послуги). Вказує, що підпис ОСОБА_1 на останній сторінці Кредитного договору підтверджує, що позивач отримав Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості сукупних послуг. Також вважає, що позивачем не доведено факту введення його в оману працівниками банку. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ АТ «ВТБ Банк» - Коворотний М.А. підтримав апеляційну скаргу з підставі, викладених у ній, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R1В, згідно якого останній отримав кредит в сумі 100 000 грн на строк по 16.04.2018 зі щомісячною сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 22% річних або в іншому розмірі, передбаченому цим Договором.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Встановлено, що на виконання вказаних вимог Закону перед укладенням Кредитного договору банк надав позивачу Інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та Розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що, зокрема, свідчить і підпис позивача ОСОБА_1 в графі «Інформацію про сукупну вартість кредиту отримав 15.04.2013» (а.с. 194 т.1). При цьому в Інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту надано детальну (щомісячну) інформацію про розмір щомісячних платежів по тілу кредиту, розмір щомісячних платежів по процентам за користування кредитом, розмір щомісячних платежів за надані супутні послуги, тобто банком було надано позивачу в повній мірі інформацію, з якою він ознайомився.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Встановлено, що Кредитний договір містить усі необхідні умови надання та повернення кредиту, передбачені ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, згідно пункту 4.3. Кредитного договору невід`ємною частиною вказаного кредитного договору є Графік повернення кредиту і сплати Процентів та розрахунок вартості супутніх послуг. Як підтверджується підписом ОСОБА_1 на Кредитному договорі, позивач отримав Графік повернення Кредиту і сплати Процентів та розрахунок вартості сукупних послуг, який містить усю необхідну інформацію про умови кредитування, розмір та графік щомісячних платежів по кредиту, процентів, перелік супутніх послуг (а.с. 197-199 т.1), зокрема і загальний підсумок усіх щомісячних платежів по кредитному договору за весь період кредитування - 250 287,56 грн.

Вказаним спростовуються твердження позивача, що банк приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, в тому числі про загальну вартість усіх платежів - 250 287,56 грн.

Про те, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування та розумів їх значення свідчить також і те, що позичальник виконував умови Кредитного договору. Вказане дає підстави вважати, що такі умови кредитного договору його цілком задовольняли.

З наведеного вбачається, що на момент підписання кредитного договору № R1В від 16.04.2013 позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, а також розумів їх значення, що підтверджується його підписами.

Крім цього питання дострокового розірвання кредитного договору відображені у Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», з якими відповідно до п.2 Кредитного договору, позивач ознайомився, погодився та зобов`язався виконувати.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що його було введено в оману при укладенні кредитного договору, що є підставою недійсності кредитного договору, виходячи з такого.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 вказаної Постанови).

Позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, як і не доведено сам факт обману.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлено, що в кредитному договорі № R1В від 16.04.2013 у п. 4.2 передбачено обов`язок позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом (щомісячно) (а.с. 195 т.1).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про визнання недійсною умови п. 4.2. кредитного договору № R1В від 16.04.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» Манолі Наталії В`ячеславівни та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом (щомісячно).

Враховуючи наведене, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та визнання недійсною умову п. 4.2. кредитного договору № R1В від 16.04.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» Манолі Наталії В`ячеславівни та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом (щомісячно).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року в частині задоволення позову скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Друге Стрийське» АТ «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсною умову п. 4.2. кредитного договору № R1В від 16.04.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в особі директора відділення «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» Манолі Наталії В`ячеславівни та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом (щомісячно).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.10.2019

Головуючий

Судді