ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

15 жовтня 2019 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

з участю відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

02 квітня 2019 року АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Любомльського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що відповідно до умов кредитного договору б/н, укладеного 22.07.2009 року між сторонами, АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами, правилами користування платіжною карткою, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і має заборгованість перед банком, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ "ПриватБанк" звернутися до суду з відповідним позовом.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.02.2019 року має заборгованість в розмірі 12 151 грн. 06 коп., яка складається з наступного: 0 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1518 грн. 77 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн.00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8527 грн. 48 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050 грн. 00 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на сум від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 554 грн. 81 коп. - штраф (процентна складова ).

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПриватБанк".

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 16 травня 2019 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Володимир-Волинського міського суду Волинської області.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 липня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, заперечує проти позову та просить витребувати ряд доказів від позивача.

10 вересня 2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив, а 15 жовтня 2019 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позову, розгляд справи за їх відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов не визнали, заперечують проти його задоволення з наступних підстав. Вважають, що надану банком заяву № б/н від 22.07.2009 року не можна вважати договором приєднання відповідно до ч.І ст. 634 ЦК України та такою , що свідчить про укладення кредитного договору, оскільки протягом узгодженого в заяві строку ніяких правовідносин між сторонами не відбулося, в тому числі позичальнику не були надані в позику кошти. Крім того, документи, на які посилається позивач, зокрема Довідка банку про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку - відповідачем не підписані та заперечуються ним, отже не можуть вважатися складовою частиною укладення кредитного договору в зв`язку із відсутністю доказів погодження з ними Позичальника. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме наявну у справі Довідку про умови кредитування, Витяг з Тарифів та Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання строкового кредиту від 22.07.2009 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування ( в. т.ч. 36 % річних коефіцієнт нарахування процентів 2 , нарахування пені та штрафів на проценти тощо) . Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-1бцс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Просять взяти до уваги ту обставину, що клієнт почав позичати в банку кошти вже після 23.02.2012 року, але жодних додаткових документів(крім заяви від 22.07.2009 року) з Позичальником банком не погоджувалося та не підписувалося. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами розмірі 36 % річних , коефіцієнта 2 нарахування процентів , пені та штрафів за несвоєчасне погашення процентів та кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наявні у справі Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на

сайті: https://privatbank.ua/terms/, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 липня 2009 року шляхом підписання заяви про отримання строкового кредиту . Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказують, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору AT КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати укладеним кредитним договір без підтверджень письмового погодження Позичальником з Довідкою банку про умови кредитування , Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами банку висловлена в Постанові Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17.

Банк просить суд стягнути з відповідача на підставі укладеного кредитного договору 1518,77 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту , пені - 8527,48 грн та 1050,00 грн. , а також штрафи в сумі 500,00 грн. та 554,81 грн., а всього 12 151 ,06 грн. Вважають, що заява Позичальника від 22.07.2009 року не містить обов`язку Відповідача сплачувати в зазначеному банком розмірі ( на умовах кредитки « Універсальна») проценти, пеню та штрафи ,а Довідка про умови кредитування , Витяги з тарифів банку та Умов та правил надання банківських послуг (в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Таким чином, підстав для нарахування та стягнення пені та штрафів немає.

Також звертають увагу суду на ту обставину, що Позичальником фактично отримано та використано кошти в загальній сумі 19 890, 69 грн. , а внесено на рахунки банку кошти в сумі 27171,00 грн. Тобто, отримані в банку кошти добровільно Позичальником повернуто, позитивна різниця на користь Клієнта по обігу коштів становить 7 280,31 грн., а тому твердження банку про наявність заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 1518,77 грн. є недоведеними. Відсутність основного боргу є додатковою підставою, поряд із відсутністю узгодженого кредитного договору, для визнання необґрунтованим нарахування процентів та неустойки на суму неіснуючого боргу. Просять відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що кредитний договір складається із заяви позичальника від 22.07.2009 року, Пам`ятки клієнта, «Умов та Правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою».

Як зазначено у позовній заяві, відповідно до умов кредитного договору б/н, укладеного 22.07.2009 року між сторонами, АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами, правилами користування платіжною карткою, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 1048 ЦК України, проценти за користування кредитними коштами є сумою грошових коштів, які визначаються залежно від розміру отриманого кредиту. У свою чергу кредит це грошові кошти, які позичальник отримує у кредитора і зобов`язується в подальшому повернути. Розмір процентів визначається умовами укладеного кредитного договору і має встановлюватись за фіксованою або змінюваною ставкою. Отже за своєю правовою природою розрахунок процентів безпосередньо пов`язаний із розміром отриманих кредитних коштів позичальником.

Суд вважає, що надану банком заяву № б/н від 22.07.2009 року не можна вважати договором приєднання відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України та такою , що свідчить про укладення кредитного договору, оскільки протягом узгодженого в заяві строку ніяких правовідносин між сторонами не відбулося, в тому числі Позичальнику не були надані в Позику кошти.

Покликання позивача на Довідку банку про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку відповідачем не підписані та заперечуються, отже не можуть вважатися складовою частиною укладення кредитного договору в зв`язку із відсутністю доказів погодження з ними Позичальника. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цю Довідку про умови кредитування, Витяг з Тарифів та Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання строкового кредиту від 22.07.2009 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування ( в. т.ч. 36 % річних коефіцієнт нарахування процентів 2, нарахування пені та штрафів на проценти тощо).

Наявна в матеріалах справи роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-1бцс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При цьому слід взяти до уваги те, що клієнт почав позичати в банку кошти вже після 23.02.2012 року, але жодних додаткових документів (крім заяви від 22.07.2009 року) з Позичальником банком не погоджувалося та не підписувалося.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами розмірі 36 % річних, коефіцієнта 2 нарахування процентів , пені та штрафів за несвоєчасне погашення процентів та кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому суд їх не може розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 липня 2009 року шляхом підписання заяви про отримання строкового кредиту.

За таких обставин справи суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 AT КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону N 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати укладеним кредитним договір без підтверджень письмового погодження Позичальником з Довідкою банку про умови кредитування , Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, висловлена в Постанові Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17.

Як вбачається з заявлених позовних вимог, банк просить суд стягнути з відповідача на підставі укладеного кредитного договору 1518,77 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту , пені - 8527,48 грн та 1050,00 грн. , а також штрафи в сумі 500,00 грн. та 554,81 грн., а всього 12 151 ,06 грн.

Суд вважає, що заява Позичальника від 22.07.2009 року не містить обов`язку Відповідача сплачувати в зазначеному банком розмірі ( на умовах кредитки « Універсальна») проценти, пеню та штрафи, а Довідка про умови кредитування, Витяги з тарифів банку та Умов та правил надання банківських послуг (в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Таким чином , підстав для нарахування та стягнення пені та штрафів немає .

Суд також звертає увагу на доводи відповідача та його представника про те, що позичальником фактично отримано та використано кошти в загальній сумі 19 890, 69 грн. , а внесено на рахунки банку кошти в сумі 27171,00 грн. Тобто, отримані в банку кошти добровільно Позичальником повернуто, позитивна різниця на користь Клієнта по обігу коштів становить 7 280,31 грн., а тому твердження банку про наявність заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 1518,77 грн. є недоведеними.

Враховуючи зазначене , підстав для стягнення зазначеної суми також немає, оскільки відсутність основного боргу є додатковою підставою, поряд із відсутністю узгодженого кредитного договору, для визнання необґрунтованим нарахування процентів та неустойки на суму неіснуючого боргу.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заявлених сум та задоволення позову.

На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527,530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко