Справа № 463/3708/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2629/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Струс Л.Б., Шандра М.М.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів», третя особа - ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, Публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів», третя особа ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення - закрито.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що обгрунтування позову ОСОБА_2 стосується недотримання ПАТ АКБ «Львів» умов іпотечного договору від 22 липня 2011 року щодо підстав та порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема того, що іпотекодержатель не звертався до боржника за основним зобов»язанням та іпотекодавця у встановленому іпотечним договором порядку із письмовою вимогою про усунення порушення та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Зазначає, що позивач оспорює правомірність набуття ПАТ АКБ «Львів» права власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та недотримання ПАТ АКБ «Львів» умов іпотечного договору щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, зважаючи на що зазначає, що майно незаконно вибуло з її власності та набуто ПАТ АКБ «Львів», а тому звернулась із позовом до суду обравши спосіб захисту визначений ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що свідчить про наявність приватноправового спору між сторонами, зважаючи на що такий спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, відповідачами у даній справі є приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. так і ПАТ АКБ «Львів», правомірність набуття та реєстрації права власності за яким оспорюється позивачем, що виключає можливість розгляду такого спору за правилами адміністративного судочинства.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити до Личаківського районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має прав скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 22 липня 2011р. між позивачем, відповідачем ПАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір (а.с.68-72), предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 183,7 кв.м. За умовами цього договору, предметом іпотеки забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов кредитного договору № 2011.13.10 від 22 липня 2011р., укладеного між ПАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_6

Відповідно до п. 4.4. Розділу 4 цього договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором на розсуд іпотекодержателя може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя викладеним в розділі 5 цього договору шляхом задоволення вимог іпотекодержателя.

За умовами Розділу 5 договору іпотеки (абзац 2 пп. 5.1.2 п. 5), сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пп. 5.2.1, 5.2.2 п. 5.2 Розділу 5 договору іпотеки, іпотекодавець дає свою згоду на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. При цьому підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодавцю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно.

Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником грошового зобов'язання за кредитним договором, Правлінням ПАТ АКБ «Львів» 12 травня 2016р., яке оформлено протоколом № 49/2016 (а.с.138) погоджено звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 по кредитному договору № 2011.13.10 від 22 липня 2011р. на умовах, затверджених рішенням кредитного комітету банку № КК 038/2016 від 12 травня 2016р.

Згідно протоколу засідання спостережної ради ПАТ АКБ «Львів» від 12 травня 2016р., належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.139), згадане вище рішення Правління ПАТ АКБ «Львів» затверджено.

При цьому, як вбачається з листа-вимоги про повернення заборгованості в 30-денний термін і про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання цієї вимоги, адресованих третій особі ОСОБА_6 та позивачу як іпотекодавцю (а.с.140, 142), загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 05 лютого 2015р. становить 52 341,22 доларів США та 5210,23 грн.

Згідно копій повідомлень про вручення поштового вправлення (а.с.141, 143), вказані вимоги отримані третьою особою та позивачем 13 лютого 2015р.

На підставі цих та інших документів, 30 травня 2016р. ПН ЛМНО Новосад О.П. прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, копія якого разом з іншими документами, що стали підставою для його прийняття такого рішення і які зберігаються в реєстраційній справі № 01 витребувані судом ухвалою від 07 лютого 2018р. і є долучені до матеріалів цивільної справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим, який належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Частиною першою статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV).

У пункті п'ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону № 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до частин другої - третьої статті 13 Закону № 1952-IV на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; 3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Тобто, у даному випадку підставою для відмови зазначено пункт 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV. Це свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону № 1952-IV).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний (зобов'язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

У справі, яка переглядається, правовідносини виникли між ОСОБА_2 і державним реєстратором з приводу визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нововсад О.П. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 29820576 від 30 травня 2016 року, яким зареєстровано право власності на квартиру, за Публічним акціонерним товариством акціонерно-комерційний банк «Львів» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 22 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л.

При визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У даній справі обґрунтування позову ОСОБА_2 стосується недотримання ПАТ АКБ «Львів» умов іпотечного договору від 22 липня 2011 року щодо підстав та порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема того, що іпотекодержатель не звертався до боржника за основним зобов»язанням та іпотекодавця у встановленому іпотечним договором порядку із письмовою вимогою про усунення порушення та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач оспорює правомірність набуття ПАТ АКБ «Львів» права власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та недотримання ПАТ АКБ «Львів» умов іпотечного договору щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

У даному випадку вбачається спір про право між ОСОБА_2 та відповідачами по справі - Приватноим нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольги Петрівни, публічним акціонерним товариством акціонерно-комерційний банк «Львів», щодо нерухомого майна - квартири, загальною площею 183,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, який повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про закриття провадження по справі.

За наведених обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до задоволення, ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року у підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374 , 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Струс Л.Б.

Шандра М.М.