ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/502/18

провадження № 22-ц/4809/729/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В. учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю - адвокат Ботнаренко Ігор Юрійович

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц», представник - адвокат Гурез Іванна Олександрівна

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2019 року у складі судді Бершадської О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання недійсним кредитного договору.

Зазначала, що у жовтні 2017 року вона отримала від відповідача лист про виникнення заборгованості в розмірі 16 693 грн. 55 коп., нарахованої на підставі кредитного договору № 018738 від 08 травня 2017 року, який начебто укладений між нею та відповідачем. Згідно цього договору вона начебто отримала від відповідача кошти в розмірі 1400 грн. та була зобов?язана повернути їх у строк до 06 червня 2017 року. Оскільки вона у строк кошти не повернула, відповідач нарахував відсотки за користування коштами та пеню за прострочення зобов?язання на загальну суму 16 693 грн. 55 коп. Кредитний договір вона не підписувала, про його умови їй повідомлено не було.

Просила визнати кредитний договір № 018738 від 08 травня 2017 року, укладений між нею та відповідачем недійсним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання недійсним кредитного договорувідмовлено за необґрунтованістю. Суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним. Доводи позивача, що вона не підписувала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти в сумі 1400 грн., не підтверджені належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що наявність волевиявлення оформлюється у вигляді письмового договору та скріплюється підписами сторін або накладенням електронного підпису. Відсутність даних вимог є підставою для визнання оскаржуваного правочину недійсним, оскільки кредитний договір з боку позивача не підписувався особисто у тому числі за допомогою накладення електронного підпису та взагалі їй не було відомо про його існування. Не зрозуміло, яким чином було встановлено, що саме заява-анкета була заповнена нею, оскільки в матеріалах справи знаходиться копія роздруківки, яка не містить необхідних реквізитів, які б надавали йому доказової бази. Також в матеріалах справи відсутні докази, що номер телефону на який, як зазначає суд, надійшло смс-повідомлення з логіном та паролем, належить їй. Жодних смс-повідомлень на свій номер телефону вона не отримувала, жодних заяв-анкет, адресованих відповідачу не заповнювала.

Апеляційне провадження відкрито 06 березня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.154). Ухвалою від 19 березня 2019 року призначено розгляд справи на 25 березня 2019 року (а.с.160).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір № 018738 від 08 травня 2017 року, відповідно до якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1400 грн. Кредит був наданий шляхом перерахування кредитодавцем суми кредиту на будь-який з поточних рахунків позичальника, операції за яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки), номер якої вказаний позичальником під час заповнення анкети-заявки на отримання кредиту. Кредит був наданий строком на 30 днів та підлягав поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 06 червня 2017 року. Кредитний договір був укладений позичальником належним чином та частково ним виконувався, а його твердження у позовній заяві про неналежне його укладення не підтверджені жодними доказами та не ґрунтуються на жодних нормах матеріального права. Твердження позивача про не розповсюдження на відношення, що виникли між кредитодавцем та позичальником норм ЗУ «Про електронну комерцію» також не ґрунтуються на належних доказах, та не мають жодного нормативного підґрунтя (а.с.163-166).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначала те, що вона кредитний договір не підписувала.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що вона кредитний договір не підписувала , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з таких підстав.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08 травня 2017 року між ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №018738 на суму 1400 грн. строком на 30 днів та підлягає поверненню разом із процентами за користування кредитом не пізніше 06 червня 2017 року зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом у розмірі 1,60 % від суми кредиту, шляхом перерахування суми кредиту на рахунок позичальника (а.с.57-58).

В заявці-анкеті зазначено, що клієнт підтверджує, що вона в повному обсязі отримала від Кредитної установи інформацію, зазначену в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у тому числі інформації про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону), а також реквізити з питань захисту прав споживачів; що інформація надана Кредитною установою з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння нею суті фінансової послуги без нав'язування її придбання (а.с.53), додано фото позивача з паспортом у відкритому вигляді (а.с.56).

Відповідно до витягу з Реєстру платежів ТОВ «КУ «Кредит Комерц» 08 травня 2017 року о 08:03:01 перераховано грошові кошти у розмірі 1400 грн. на банківську платіжну картку, зазначену в заявці (а.с.59).

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 9.1 оспорюваного кредитного договору, невід'ємною частиною Договору є Правила надання фінансових кредитів за рахунок власних та залучених коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов'язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділами 4 та 5 Правил надання фінансових кредитів за рахунок власних та залучених коштів ТОВ встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору.

За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник заповнює на сайті Товариства заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов'язана вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Згідно з п. 4.8 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання кредиту є направлена заявка та одночасна перевірка дійсності банківської платіжної картки.

Відповідно до п. 4.9 Правил перевірка дійсності банківської платіжної картки відбувається шляхом блокування наперед невідомої заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 5 гривень та наступним зазначенням заявником конкретної суми, що була заблокована. Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту чи відмову у наданні кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер, та/або шляхом направлення електронного листа на адресу електронної пошти, які зазначені у заявці, та/або шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті заявника на сайті Товариства. У випадку прийняття рішення про надання кредиту заявнику, електронний договір, укладений між Товариством та заявником, розміщується в особистому кабінеті заявника на сайті Товариства. Згідно з п. 5.1-5.3 Правил, електронний договір підписується сторонами шляхом накладення електронних підписів одноразовими ідентифікаторами в якості аналогів власноручних підписів заявника та уповноваженого представника Товариства; електронний договір підписується заявником шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором під час подання заявки через сайт Товариства; електронний договір підписується Товариством шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором після прийняття Товариством рішення про надання кредиту заявнику.

Відповідно до пункту 5.4 Правил, електронний Договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. У пункті 8.2 кредитного договору зазначено, що Договір є укладеним з моменту перерахування Кредитодавцем суми кредиту на рахунок позичальника.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердила факт не підписання нею електронним підписом оспорюваного кредитного договору та не надходження 08 травня 2017 року від відповідача на її картковий рахунок грошових коштів в сумі 1400 грн.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Розмір заборгованості за кредитним договором, нарахування процентів після закінчення строку кредитування не є предметом розгляду цієї справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2019 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В.Черненко