Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/1198/17-ц

провадження № 61-31505 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі судді Баранніка О. П. від 09 червня

2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому, посилаючись на положення статей 23, 203, 215,

1167 ЦК України, статей 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати кредитний договір, укладений

15 листопада 2011 року між нею та банком, недійсним, а також стягнути з відповідача на її користь на відшкодування завданої їй маральної шкоди 11 700 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі

судді Ходаківського М. П. від 21 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору, вони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Також ОСОБА_1 не довела, що діями банку їй завдано маральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно було звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, навівши поважні причини такого пропуску, та привести зміст апеляційної скарги відповідно до вимог статті 295 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня

2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 21 березня 2017 року у вищевказаній справі відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, установленого частиною другою статті 294 ЦПК України 2004 року і заявником не порушено питання про поновлення цього строку. Вимоги ухвали апеляційного суду

від 13 травня 2017 року про залишення її апеляційної скарги без руху не виконано, а саме заявником не заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року відмовлено (пункт 2 частини четвертої статті 328 ЦПК України 2004 року).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно залишив її апеляційну скаргу без руху, оскільки не врахував, що вона є споживачем фінансових послуг, унаслідок чого відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору як у суді першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні

у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з частиною першою статті 73, частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Судом установлено, що 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася

до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року, яка здана на пошту 22 квітня 2017 року (а. с. 70-76, 89). Тобто апеляційну скаргу подано

з пропуском встановленого законодавством процесуального строку апеляційного оскарження, оскільки копію рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 отримала

07 квітня 2017 року (а. с. 68), а в судовому засіданні вона присутня не була.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано звернутися до суду із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, навівши поважні причини для поновлення цього строку та подавши відповідні докази, а також привести апеляційну скаргу відповідно до вимог статті

295 ЦПК України 2004 року (зміст апеляційної скарги).

07 червня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків її апеляційної скарги, в якій заявник пояснювала несплату нею судового збору, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» (а. с. 96-99).

Проте апеляційний суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху не зазначав таких недоліків як несплата судового збору і не вимагав його сплати.

Разом з тим, інші недоліки апеляційної скарги, про які було зазначено апеляційним судом в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 не були виконані, а вони були суттєвими, так як відповідно до вимог статті 72 ЦПК України 2004 року процесуальні документи подані із закінченням процесуального строку, встановленого законом, розгляду не підлягають

Таким чином, апеляційний суд на підставі вищевказаних положень процесуального законодавства дійшов правильного висновку про те, що заявником подана апеляційна скарга після закінчення процесуального строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції і клопотання про поновлення цього строку із зазначенням підстав для його поновлення заявником не порушено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки вона з клопотанням про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, навівши поважні підстави для його поновлення, до апеляційного суду не звернулася, знала про ухвалене судове рішення, отримавши відповідне судове рішення завчасно.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки вони знову стосуються того, що ОСОБА_1 звільнена від

сплати судового збору, проте вимоги про сплату судового збору ніхто не пред'являв.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк