Справа №755/3383/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського району міста Києва про скасування повідомлення, визнання договору дійсним та зобов`язання надати документи,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва з лютого 2019 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про скасування повідомлення про розірвання договору на електропостачання та визнання такого договору дійсним, зобов`язання надати документи.

В травні 2019 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відключати або іншим чином обмежувати постачання електричної енергії позивачу. Свою заяву обґрунтувала тим, що предметом спору є примусове відключення її квартири від електропостачання та припинення постачання їй електроенергії. Оскільки у квартирі проживає три людини, в тому числі неповнолітня дитина, яка хворіє на цукровий діабет і її ліки зберігаються у холодильнику, відключення електроенергії може створити ризик спричинення шкоди здоров`ю, що фактично ускладнить виконання рішення по справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, ухвалену з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтувала її тим, що Законом України «Про ринок електроенергії», а саме ст. 58 заборонено дискримінацію споживачів. Крім того висновок суду «про необґрунтованість застосування забезпечення позову» вважає помилковим. Просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою, яка в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що стороною позивача не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову та не надано жодних доказів на підтвердження наявності ризиків. Крім того посилання позивача на лист №103/48/224 від 20.02.2019 року судом не прийнято до уваги, оскільки в ньому не йдеться мова про від`єднання позивача від електричної мережі, а численне листування між сторонами щодо необхідності оформлення відповідних документів також не може бути доказом наявності таких ризиків. З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приписами ст.150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується серед іншого і забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючі наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека (ризик) ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною. Суд оцінює необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. При цьому єдиними передбаченими законом підставами для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав або інтересів позивача.

У відповідності до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір, предметом якого є можливе припинення відповідачем постачання електроенергії до квартири позивача. Позивач прямо зазначає про це й у заяві про забезпечення позову. При цьому в якості заходу забезпечення позивач просить заборонити відповідачеві відключати або іншим чином обмежувати постачання електричної енергії в квартиру позивача. Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є за своєю суттю тотожним зі змістом її позовних вимог, а вжиття такого заходу забезпечення позову призведе до вирішення справи по суті ще до ухвалення рішення у справі. За таких умов таке забезпечення є недопустимим, відтак вирішення даного питання можливе лише шляхом постановлення рішення по справі за результатами її розгляду по суті.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються, що згідно положень ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позиція суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, відтак підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько