Справа № 456/2582/18 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/811/2636/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Львів

Справа № 456/2582/18

Провадження № 22-ц/811/2636/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Шандри М.М., Шеремети Н.О.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року у складі судді Янко Б.Я.

у справі

за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «СЕТАМ», корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України про визнання прилюдних торгів дійсними,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року заяву задоволено.

Накладено арешт на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м., шляхом заборони їх відчуження.

Заборонено вчиняти відповідачу Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м.,, а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонити організовувати електронні торги предметом продажу яких є вищевказане спірне майно.

Ухвалу суду оскаржив корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України.

В апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів Позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог Позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказує, що судом в ухвалі зазначено, що він проаналізувавши заяву про забезпечення позову приходить до переконливого висновку, що така заява підлягає до задоволення у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції суд наводить норми ч. 2 ст. 149, ч. 1, 6 ст. 153 ЦПК України. Суд задовольняючи дану заяву, у своїй Ухвалі лише зазначив, що Позивачем у заяві про забезпечення позову вказано, на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи взагалі неможливості вирішення судового спору. При цьому, як вбачається із тексту Ухвали, судом не встановлено у чому саме вбачається неможливість чи ускладнення виконання судового рішення в разі невжиття відповідних заходів.

Також вказує, що ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами про визнання прилюдних торгів дійсними та заходом до забезпечення позову - арештом нежитлових приміщень, право власності на які належать корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України.

Так, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що предметом позову в даній справі є вимога немайнового характеру, а саме - визнати прилюдні торги дійсними. При цьому, задоволення вимоги Позивача про визнання прилюдних торгів дійсними не потребує видачі судом виконавчого листа (наказу), а рішення суду не потребує вчинення жодних дій стосовно його виконання (примусове виконання рішення), оскільки право Позивача захищається шляхом визнання факту дійсності прилюдних торгів, а не передачі майна (нежитлових приміщень) чи вчинення певних дій.

Просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства «СЕТАМ», Корпоративного не державного пенсійного фонду Національного банку України про визнання прилюдних торгів дійсними.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами та підлягає до задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, - «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, - згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 152 забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві ОСОБА_4 просить визнати електронні торги організовані ДП «СЕТАМ» від 05.09.2016 року на добровільне придбання лота НОМЕР_1, а саме нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 634,7 кв.м., ціна продажу якого становила 4 779 200 грн такими що відбулися.

У порядку забезпечення позову ОСОБА_4 просить накласти арешт на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 634, 7 кв.м., шляхом заборони їх відчуження та заборони вчиняти відповідачу Корпоративному не державному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м., а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонити організовувати електронні торги предметом продажу яких є вищевказане спірне майно.

Посилання апеляційної скарги на те, що таким видом забезпечення позову, як накладення арешту на майно, можливо забезпечувати виключно позови майнового характеру не заслуговують на увагу, оскільки обставини вказують на необхідність такого забезпечення позову, вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 541/2862/13ц.

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо проведення електронних торгів.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.

Проте, відповідно ч. 7 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в частині заборони відчуження та заборони вчиняти відповідачу Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м.,, а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонити організовувати електронні торги предметом продажу яких є вищевказане спірне майно ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки така винесена в порушення ч. 7 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 рокув частині заборони відчуження та заборони вчиняти відповідачу Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м.,, а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонити організовувати електронні торги предметом продажу яких є вищевказане спірне майно слід скасувати та відмовити в задоволенні заяви в цій частині, в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м. залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України - задовольнити частково.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 рокув частині заборони відчуження та заборони вчиняти відповідачу Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м., а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонити організовувати електронні торги предметом продажу яких є вищевказане спірне майно - скасувати та відмовити в задоволенні заяви в цій частині.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 кв.м. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.03.2019 року.

Головуючий

Судді