Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 442/9858/14-ц

провадження № 61-30320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у складі судді Крамара О. В. від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В., від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_2 , відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції про припинення договору поруки, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотечного кредиту, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 99 600 дол. США, зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 11 червня 2022 року.

На забезпечення зобов`язань за кредитним договором 31 липня 2008 року між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладений договір поруки, згідно з умовами якого вона взяла на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту від 12 червня 2007 року.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 14 квітня 2008 року, тобто, до моменту укладення договору поруки.

Згідно з пунктом 4.5. договору іпотечного кредиту у разі невиконання позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції.

Пунктом 3.1.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на відповідні рахунки.

Отже, днем, коли кредитор міг пред`явити вимогу про виконання основного зобов`язання до боржника - ОСОБА_2 слід вважати 90 день з моменту сплати останнього платежу (13 липня 2008 року) та один робочий день, тобто з 14 липня 2008 року.

Таким чином, кредитор зобов`язаний був пред`явити до неї вимоги як до поручителя протягом 6 місяців з 14 липня 2008 року, тобто до 14 січня 2009 року.

Однак банк звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до неї та позичальника лише 07 грудня 2009 року, тобто після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

16 серпня 2010 року постійно діючим Третейським судом при асоціації українських банків ухвалено рішення про стягнення солідарно на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» з неї та ОСОБА_2 814 388, 20 грн заборгованості за договором кредиту та 8 543,88 грн третейського збору.

Вказувала на те, що про вказане рішення вона дізналась у вересні 2014 року, коли з ВДВС Трускавецького міського управління юстиції їй надійшла пропозиція добровільно виконати рішення суду. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 44030133 їй стало відомо про виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом міста Києва №6/2604/2836/12 від 13 січня 2013 року, на підставі якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 08 серпня 2014 року.

У зв`язку з тим, що договір поруки слід вважати припиненим 14 січня 2009 року, судове рішення третейського суду в частині стягнення коштів з неї на користь банку слід вважати незаконним, оскільки у неї відсутній матеріально-правовий обов`язок перед банком зі сплати коштів, відповідно, підлягає скасуванню постанова державного виконавця ВДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження, а виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 13 січня 2013 року в частині стягнення з неї солідарного боргу в розмірі 822 932, 02 грн на користь банку слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просиладоговір поруки №625/40/2-433 укладений між нею, ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк» вважати припиненим 14 січня 2009 року; постанову державного виконавця Кравчук Н. З. ВДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 08 серпня 2014 року по виконавчому провадженню №44030133 скасувати та скасувати арешт усього її майна накладеного на підставі цієї постанови; виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом м. Києва № 6/2604/2836/12 від 13 січня 2013 року в частині стягнення з позивача солідарного боргу в розмірі 822 932,02 грн на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» визнати таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено вважати припиненим 14 січня 2009 року договір поруки № 625/40/2-433, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк».

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив визначений законом шестимісячний строк на пред`явлення вимог до поручителя, що свідчить про припинення договору поруки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для припинення поруки, оскільки банк пропустившестимісячний строк на пред`явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для припинення поруки, оскільки шестимісячний строк на пред`явлення вимоги до поручителя почав перебігати з наступного дня надіслання вимоги, тобто з 09 вересня 2009 року, відповідно, банк пред`явив позов до боржника та поручителя 27 листопада 2009 року в межах шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя.

Також суди не врахували права кредитора на стягнення боргу з поручителя в межах позовної давності та дійсності поруки в межах даних строків.

Крім того, суди не врахували, що кредитним договором визначено строк його дії до 11 червня 2022 року і вказаним договором передбачені щомісячні платежі, а тому суди безпідставно припинили поруку повністю.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В .

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотечного кредиту, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 99 600 дол. США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 11 червня 2022 року.

ОСОБА_2 останній платіж на погашення кредиту здійснив 14 квітня 2008 року.

31 липня 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений договір поруки, згідно з умовами якого вона взяла на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту від 12 червня 2007 року.

07 грудня 2009 року банк звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 16 серпня 2010 року позов АКБ СР «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» 814 388, 20 грн заборгованості за договором кредиту та 8 543,88 грн третейського збору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Згідно з пунктом 4.5. договору іпотечного кредиту у разі невиконання позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції.

Пунктом 3.1.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на відповідні рахунки.

Отже, днем, коли кредитор міг пред`явити вимогу про виконання основного зобов`язання до боржника слід вважати 90 денний з моменту сплати останнього платежу (13 липня 2008 року) та один робочий день, тобто 14 липня 2008 року.

Установивши, що банк зобов`язаний був пред`явити до поручителя протягом шести місяців з дати 14 липня 2008 року, тобто до 14 січня 2009 року, а звернувся до третейського суду з позовом до боржника та поручителя 07 грудня 2009 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що договір поруки, укладений між позивачем та банком, слід вважати припиненим 14 січня 2009 року на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України, в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець