П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

справа № 372/840 /18

провадження: 22-ц/824/437/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави

в особі Обухівської районної державної адміністрації

відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Київській області,

ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Київській області таОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Зінченка О.М.,

у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1118 га з кадастровим номером :04:070:0087 для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

В подальшому ОСОБА_2 на підставі вищевказаного наказу проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 29071904 від 02 квітня 2016 року) та відчужено її на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 № 158 на користь ОСОБА_3 , який в свою чергу відчужив її на користь ОСОБА_1 .

Згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії від 28 жовтня 2005 року в постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів перебуває земельна ділянка площею 108,4675 га в межах Української міської ради Обухівського району Київської області для обслуговування та експлуатації захисних гідротехнічних споруд Канівського водосховища. Згідно інформації Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельна ділянка з кадастровим номером :04:070:0087 знаходиться в районі вищевказаних земель, що на підставі державного акту від 28 жовтня 2005 року перебувають в постійному користуванні Управління.

Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:070:0087 частково накладається на землі гідротехнічних споруд, які перебувають у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

У зв`язку з чим, позивач просив суд визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким відведено у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1118 га з кадастровим номером 3 223151000 :04:070:0087 для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Витребувати на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1118 га з кадастровим номером :04:070:0087, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області та стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 2 серпня 2018 року задоволені позовні вимоги Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким відведено у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1118 га з кадастровим номером 3 223151000 :04:070:0087 для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Витребувано на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1118 га з кадастровим номером :04:070:0087, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не було повно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її вирішення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Головне Управління Держгеокадастру у Київській області відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений ст.118 Земельного кодексу України.

На час затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність у відомостях Державного земельного кадастру, дана земельна ділянка не перебувала у користуванні, та не відносилася до земель водного фонду.

Отже, в зв`язку з відсутністю будь-яких підстав, що унеможливлюють передачу земельної ділянки, видано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області, від 25.03.2016 № 10-4402/15-16сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_2

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області при передачі земельної ділянки гр. ОСОБА_2 діяв в межах наданих повноважень та керувався виключно вимогами чинного законодавства.

Крім цього вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області в межах наданих повноважень, як орган державної влади, приймає рішення (акти індивідуальної дії) з питань розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Отже, прийняті Головним управлінням (як суб`єктом владних повноважень) накази про передачу земельних ділянок у власність є ненормативними актами, які вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства, а тому Головне управління вважає, що наказ не може бути скасований після його виконання та обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Крім цього вважає, що прокурор, який діє в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, не може бути належним позивачем у даній справі, оскільки

Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає, що здійснення державногоконтролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру покладено функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 910-р функції і повноваження Державної інспекції сільського господарства, що припиняється покладаються на Державну службу України з питань геодезії/ картографії та кадастру.

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року № 308, завданням Головного управління Держгеокадастру у Київській області є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Київської області, а в частині реалізації державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості грантів - також і на території м. Києва.

Згідно статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок строк користування якими закінчився.

Таким чином, вважає, що починаючи з 30 листопада 2016 року саме Головне управління Держгеокадастру у Київській області є належним позивачем у справі.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не було встановлено обставини, які мають значення для справи, позивачем не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими. Також, не застосовано норми матеріального права які підлягали застосуванню та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема зазначає, що висновок суду щодо віднесення спірної земельної ділянки за кадастровим номером :04:070:0087 до земель водного фонду є передчасним та не законним, оскільки він ґрунтується на неналежних доказах.

Інформаційна довідка Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 03 жовтня 2017 року та лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року № 01-01/8 не можуть бути доказами віднесення даної земельної ділянки до земель водного фонду або перетину спірної земельної ділянки із землями, що на підставі державного акту серії ЯЯ №383768 від 28 жовтня 2005 року перебувають в постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів щодо реєстрації земельної ділянки, яка згідно державного акту серії ЯЯ №383768 від 28 жовтня 2005 року перебуває у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

Невідомо чи міститься інформація про землі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в національній кадастровій системі України.

Судом не перевірено чи отримувався позивачем каталог координат зазначених земельних ділянок, чи здійснювалося винесення меж в натурі зазначеної земельної ділянки Дніпровського басейнового управління водних ресурсів та чи перетинаються такі межі з межами спірної земельної ділянки, кадастровий номер :04:070:0087, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Вказувала на те, що зазначена в інформаційних довідках Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 3 жовтня 2017 року та Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року носить спірний характер га не може бути належним доказом віднесення земельної ділянки кадастровий номер :04:070:0087 до земель водного фонду.

Згідно відзиву Головного управління Держгеокадастру у Київській області, на час затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 у відомостях Державного земельного кадастру, земельна ділянка за кадастровим номером :04:070:0087 не перебувала у користуванні та не відносилась до земель водного фонду.

Виходячи із позиції Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладеної у його відзиві, відведення спірної земельної ділянки відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства, що суперечить твердженням позивача про її перетин з іншою земельною ділянкою, що перебуває в постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

Згідно, кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :04:070:0087 відсутні будь-яки перетини її з іншими ділянками.

Враховуючи спірність тверджень різних суб`єктів господарювання та органів влади, вважає позицію позивача не доведеною.

Вважає, що рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, які гарантують захист права власності.

В судовому засіданні представник ГУ Держгеокадастру у Київській області - Кравченко О.І. та представник ОСОБА_1 доводи апеляційних скарг підтримали та просили задовольнити апеляційній скарги, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник прокуратури Київської області - Холоденко А.С. заперечувала проти доводів апеляційних скарг, просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг ГУ Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що земельну ділянку відведено з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг прийнято з порушенням вимог ст.ст.19,20, 22 ЗК України, ст.ст.9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Спірна земельна ділянка вибула із власності держави безкоштовно, а саме в порядку безоплатної приватизації, передбаченої ст.11 ЗК України, а тому відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, дані землі можуть бути за будь-яких обставин витребувані у добросовісного набувача. Відведення земельної ділянки у постійне користування для обслуговування та експлуатації захисних гідротехнічних споруд Канівського водосховища, у розумінні ст.1 Водного кодексу України є її використання для ведення водного господарства, розпорядником спірних земель водного фонду у даному випадку є Обухівська районна державна адміністрація. Отже, держава в особі уповноваженого органу на розпорядження цією земельною ділянкою - Обухівської районної державної адміністрації як власник спірного майна не приймала рішень щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність, відповідно спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, у березні 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Суд першої інстанції направляв учасникам справи судові повідомлення про підготовче судове засідання на 23 травня 2018 року, 26 червня 2018, а також про розгляд справи в судовому засіданні призначеному на 17 липня 2018 року та 2 серпня 2018 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_5 судових повідомлень про розгляд справи, що позбавило її можливості належним чином реалізувати свої права щодо надання доказів та заявлення клопотань по суті справи.

Повідомлення суду, за відсутності зворотних повідомлень про отримання поштового відправлення та наявність конвертів з довідкою поштового відділення про повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» /том №1, а.с. 39, 87, 94/ не може вважатись доказом належного сповіщення особи про час та місце розгляду справи в розумінні ч.5 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, причин неотримання відповідачем судових повідомлень не з`ясував.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 74, 76, 169 ЦПК України (в редакції закону, що діяла на момент розгляду справи, до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як убачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,118 га з кадастровим номером :04:070:0087 для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

ОСОБА_2 на підставі вказаного наказу проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 29071904 від 2 квітня 2016 року) та відчужено її на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року № 158 на користь ОСОБА_3 , який в свою чергу відчужив її на користь ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:070:0087 площею 0,1118 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області на даний час є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2017 року № 458. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 34891444 від 22 квітня 2017 року.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 383768 від 28 жовтня 2005 року в постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів перебуває земельна ділянка площею 108,4675 га в межах Української міської ради Обухівського району Київської області для обслуговування та експлуатації захисних гідротехнічних споруд Канівського водосховища.

Статтею 4 Водного кодексу України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

Згідно ст. 85 зазначеного кодексу порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані. Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, частиною 4 статті 84 Земельного кодексу України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Так, ст. 59 Земельного кодексу України передбачено, що в приватну власність громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів), а також на умовах оренди можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Аналогічну норму містить і Водний кодекс України (ст. 85), якою встановлено порядок передачі земель водного фонду у тимчасове та постійне користування.

Статтею 19 Земельного кодексу визначено основні категорії земель, в тому числі землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду.

Згідно ст. 20 вказаного кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови у державній реєстрації або визнання державної реєстрації земельних ділянок недійсною.

Статтею 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам в тому числі для ведення садівництва.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов`язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду.

Відповідно до ст. 35 вказаного закону позитивні висновки державної експертизи щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок та підстави припинення права користування земельною ділянкою встановлено ст. ст. 141-145 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як убачається з інформаційної довідки Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 3 жовтня 2017 року за № ІС/01-12/1093 - земельна ділянка з кадастровим номером :04:070:0087 знаходиться в районі земель водного фонду, що на підставі державного акту серії ЯЯ № 383768 від 28 жовтня 2005 року перебувають у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

Згідно листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року № 01-01/8, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:070:0087 частково накладається на землі гідротехнічних споруд, які згідно державного акту серії ЯЯ № 383768 від 28 жовтня 2005 перебувають у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів.

З відповіді ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 01/01-05/961 від 2 листопада 2018 року, вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:070:0087 та :04:070:0088 не перетинаються із землями гідротехнічних споруд, які згідно державного акту ЯЯ № 383768 від 28 жовтня 2005 року перебувають у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, що підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти України.

Процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати обставини справи та встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, враховуючи те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався без участі відповідача ОСОБА_1 , що позбавило останню можливості надати суду свої заперечення та докази, судом було задоволено клопотання представника відповідача та призначено земельно-технічну експертизу.

Оскільки в матеріалах справи сторонами надані докази, що суперечать один одному, для з`ясування наявності перетину меж земельних ділянок ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року було призначено земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо наявності перетину меж спірної земельної ділянки з кадастровим №:0:070:0087 з межами земельної ділянки загальною площею 108,4675 га, право постійного користування на яку посвідчено державним актом серії ЯЯ №383768 від 28 жовтня 2005 року за Дніпровським басейним управлінням водних ресурсів.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №3284/19-41/16771/19-41 від 30 серпня 2019 року встановлено, що межі земельної ділянки площею 0,1118 га за кадастровим номером №:0:070:0087, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області згідно наявних в матеріалах цивільної справи каталогів координат меж земельної ділянки площею 108,4675, яка знаходиться у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів на території Української міської ради Обухівського району Київської області згідно наявних в матеріалах справи не перетинаються /том №2, а.с. 222-229/.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне віднести висновки зазначеної експертизи до числа достовірних, з огляду на те, що експертом у повній мірі дотримані вимоги чинного законодавства при проведенні експертизи та використані дані, отримані від уповноваженого законом органу.

Згідно статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено належними та достатніми доказами ту обставину, що земельна ділянка площею 0,1118 га за кадастровим номером №:0:070:0087 сформована саме за рахунок земельної ділянки площею 108,4675 га, право постійного користування на яку посвідчено державним актом серії ЯЯ №383768 від 28 жовтня 2005 року за Дніпровським басейним управлінням водних ресурсів, а тому підстави для задоволення позовних вимог, відсутні.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельну ділянку площею 0,1118 га за кадастровим номером №:0:070:0087 відведено з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, а відповідно наказ Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 25 березня 2016 року № 10-4402/15-16-сг прийнято також з порушенням вимог ст.ст.19,20, 22 ЗК України, ст.ст.9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», прокурором, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційних скарг Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , кожним з них, сплачено судовий збір у розмірі 5 286 грн., що підтверджується платіжними документами (том №1, а.с. 235, том №2, а.с. 8) . Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, тому з Обухівської районної державної адміністрації на користь кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5286 грн. Крім цього, підлягає стягненню сума судових витрат, пов`язаних з оплатою експертизи відповідачем ОСОБА_1 у розмірі 8008 грн. (том №2, а.с. 145).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з Обухівської районної державної адміністрації (, 08700 Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, б. 10) на користь Держгеокадастру у Київській області (, 03115, м. Київ, вул. Серпова, б. 3/14) судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5286 грн.

Стягнути з Обухівської районної державної адміністрації (, 08700 Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, б. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5286 грн. та 8 008 грн. - витрат за проведення експертизи, а всього 13 294 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус