РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/1360/18

11.10.19

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого судді Сороки Д.В.

за участю: секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.

представника позивача адвоката Пронівої Н.Р.

представника відповідача адвоката Ткача Ю.А.

Розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Козятині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколайївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколайївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення № 31569142 приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни від 26 вересня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 28 вересня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIKWGK00001668, на підставі якого банк надав йому кредит в розмірі 28000 доларів США для придбання житла, на строк до 26 вересня 2027 року.

В забезпечення виконання кредитного договору, 28 вересня 2007 року між ним та банком було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 992, згідно якого, придбана за кредитні гроші квартира була передана банку в іпотеку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 945, ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24 вересня 2007 року і записано в реєстрову книгу № 9 дод. Р№60/3885

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № VIKWGK00001668 від 28.09.2007 у розмірі 26702,86 долара США, що за курсом 20.63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2015 складає 550880 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят) гривень.

14 листопада 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Козятинського міськрайоного суду з позовом до нього про виселення і йому стало відомо, що на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 індексний номер - 31569142 від 26.09.2016 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк», внесеного приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною право власності на належну ойму квартиру перейшло до ПАТ КБ «Приватбанк».

Вважає, що перехід права власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк», реєстрація якого відбулась на підставі рішення нотаріуса, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 37 вищевказаного Закону прямо визначено порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Так, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Так, договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць (п. 18.11 Договору іпотеки).

Пунктом 22 Договору іпотеки визначено, що у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем. іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 договору іпотеки, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застережереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в договорі.

Крім того, пунктом 27 договору іпотеки визначено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити про це іпотекодавця.

Копією позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про виселення стверджується, що у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме маю

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінал, документів, необхідних для проведення таких дій та оригінали документів подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Крім того, згідно до п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотеко держателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається Стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Здійснюючи реєстраційні дії, нотаріус порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності Приватбанку на квартиру за відсутності необхідних правових підстав, а саме: не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, як це вимагає законодавство.

Відповідно умов розділу 5 договору іпотеки, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язаний був на адресу позивача відправити рекомендованим листом вимогу повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.1. договору іпотеки). Відповідно умов п. 5.3. договору іпотеки Квартири у разі застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя право власності на квартиру до іпотекодержателя переходить до іпотекодержателя з моменту отримання такого повідомлення. Позивач не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» такого письмового повідомлення (вимоги).

При державній реєстрації 26 вересня 2016 року права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за ПАТ КБ «ІІриватБанк» приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною було порушено вимоги п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» - вимоги п.п. 22 і 27 Договору іпотеки від 28 вересня 2007 року, укладеного ОСОБА_1 .

Крім того, вважаю, що що рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» порушує норми Закон) України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-УІ1, який опубліковано 07.06.2014, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З кредитного договору вбачається, що кредит видався в іноземній валюті у розмірі 28 000 доларів США. а предмет іпотеки складає загальну площу: 43.6 кв.м.: житлову: 27.6 кв.м..

Окрім іпотечної квартири будь-якого нерухомою майна за позивачем іншого нерухомого майна не зареєстровано, а також квартира є єдиним місцем його проживання.

Таким чином, на позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від З червня 2014 року № 1304-УІІ, а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії мораторію.

Отже, на підставі викладеного подій вбачається, що вибуття квартири з володіння позивача відбулося поза його волею, шляхом порушення діючого законодавства, оскільки державна реєстрація права власності на квартиру в АДРЕСА_3 за ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинено протиправно, а тому має бути скасована.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втрапив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. .1 статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України, встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Представник позивача - адвокат Проніва Н.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила вищенаведені обставини та просила їх задовільнити.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Ткач Ю.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримав відзив на позовну заяву, в якому вважає, що даний позов є безпідставний, необґрунтований та такий, що не підлягає додоволення з наступних підстав. В матеріалах реєстраційної справи містяться докази того, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку» направлялось позивачу повідомленим про намір укласти договір купівлі-пролажу будинку. В повідомлені зазначено, після спливу тридцятиденного строку зі дня отримання повідомлення, банком буде укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки сторонній особі, а також повідомлено, що протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення відповідач вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення він набуває переважне право па придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом п`яти днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів відповідач не висловить намір придбати вищевказаний предмет іпотеки. Банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання, яке міститься у матеріалах реєстраційної справи, проте, за наявності заперечень щодо реалізації предмету іпотеки протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, вважають, що позивач надав мовчазну згоду на укладання договору купівлі-продажу відповідно ст. 642 ЦК України. Таким чином, юридичний факт, який полягає у бездіяльності іпотекодавця, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких банк може застосувати принцип мовчазної згоди. В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем заперечення щодо реалізації будинку або повідомлення про намір придбати предмет іпотеки, а, отже, в даному випадку позивач надав згоду на реалізацію предмету іпотеки. Умовами договору іпотеки, укладеним між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», також передбачено згоду на укладання договору купівлі-продажу квартири, оскільки підпис іпотекодавня (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення (сі. 205. 207 ЦК У країни), що підтверджується нижченаведеннм. За попередньою згодою сторін відповідно договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору; неможливості звернути стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, з будь-якої причини. Звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених п.п. 16.7.1., 16.7.2, 16.9 цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору, в тому числі і згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в цьому договорі (п. 27). Враховуючи вишевиклалене, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки може буди здійснено шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмеї іпотеки. В даному випадку не здійснювалось примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки через органи і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провалять конкретні виконавчі дії. заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень, а відбулось договірне погашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу права власності на предмет іпотеки, й в даному випадку відсутнє примусове стягнення.. З огляду наведеного просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ ПриватБанк", приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Бєлая О.М.. в судове засіданні не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що підписуючи договір іпотеки, ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що в разі невиконання умов кредитного договору № VIKWGK00001668 від 28.09.2007 він погоджується на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Підтвердженням невиконання умов кредитного договору є: повідомлення-вимога про усунення порушень №972 від 28 липня 2016 року; повідомлення № 972/1 від 27 липня 2016 року.

При подачі представником ПАТ КБ «Приватбанк» документів для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме: на вищевказану квартиру за іпотекодержателем, нею були вивчені всі документи, а саме: договір іпотеки, посвідчений 28.09.2007 Даніловою І ОСОБА_2 В. приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, за р.№992, заставна №010910 серії ПБ, повідомлення-вимога про усунення порушень №972 від 28 липня 2016 року; повідомлення №972/1 від 27 липня 2016 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, від 28.07.2016 ., № 018, з якого чітко видно, що працівником поштового зв`язку був вручений лист з письмовою вимогою про усунення порушень ОСОБА_1 , 01.08.2016 , особисто, про що свідчать їх підписи на повідомленні про вручення.

Заслухавши строни, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає,що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність бо відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIKWGK00001668, на підставі якого банк надав йому кредит в розмірі 28000 доларів США для придбання житла, на строк до 26 вересня 2027 року (а.с. 8-12).

В забезпечення виконання кредитного договору № VIKWGK00001668, 28 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири, що розташована по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 992, згідно якого, придбана за кредитні гроші квартира була передана банку в іпотеку (а.с.4-6).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 945, ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24 вересня 2007 року і записано в реєстрову книгу № 9 дод. Р№60/3885 (а.с. 13-15).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № VIKWGK00001668 від 28.09.2007 у розмірі 26702,86 долара США, що за курсом 20.63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2015 складає 550880 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят) гривень.

14 листопада 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Козятинського міськрайоного суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення і йому стало відомо, що на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 індексний номер - 31569142 від 26.09.2016 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк», внесеного приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною право власності на належну ОСОБА_1 квартиру перейшло до ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 7).

Як вбачається із довідки № 68995116 від 26.09.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.09.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (а.с.182-183).

Частиною пятою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній Валюті» , пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (Постанова Верховного суду України від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17).

Судом встановлено, що позивач не має іншого житла, зареєстрований та постійно проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка була передана в іпотеку за ПАТ КБ «Приватбанк», в якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту, який є договором споживчого кредиту, наданими позичальнику в іноземній валюті. Загальна площа квартири 43,6 кв.м.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справ № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

За наслідками прийнятого відповідачем приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31569142 від 26 вересня 2016 року, яким право власності на квартиру позивача за адресою: АДРЕСА_3 , перереєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Така правова позиція наведена у постанові Верховного суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/1310/17).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною другою статті 9 Закону № 1952-IVвизначено, що державний реєстратор, серед іншого, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншими нормативно - правовими актами (частина третя статті 17 Закону №1952-IV).

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації встановлює Кабінет Міністрів України (частина друга статті 15 Закону № 1952-IV).

Так, відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 ( в редакції, яка була чинна на час перереєстрації права власності), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Позивач ОСОБА_1 даної вимоги про усунення порушень основного зобов`язання відповідно до норм ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не отримував.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України ,наведеної у постанові від 11 квітня 2017 року по справі 822/864/15 у випадку проведення державним реєстратором державної реєстрації права власності за відсутності документів, які необхідно надати для державної реєстрації і які передбачені порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є протиправним.

Позивачем заявлено позовну вимогу до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31569142 від 26.09.2016 державного реєстратора, який є суб`єктом владних повноважень.

Як вказує Європейський суд з прав людини, у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ст. ст. 13,81,89, 259,263,264,265,268,355,356 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовільнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення № 31569142 приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни від 26 вересня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за публічним товариством комерційний банк «Приват Банк» зареєстровано право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено 21.10.2019.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

СУДДЯ : підпис

З оригіналом вірно:

СУДДЯ - СЕКРЕТАР

Дата документу 11.10.19