ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/766/18 Головуючий суддя І інстанції Гуменний З. І.
Провадження № 22-ц/818/4615/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Гуменного З.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

13 лютого 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2009 відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 31.12.2017 виникла заборгованість у розмірі 147 501,31 грн: 7826,37 грн - заборгованість по тілу кредита; 127935,75 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4239,13 грн за пенею та комісією; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 7000,06 грн. - штраф (фіксована частина).

Відповідач у своєму відзиві заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження підстав виникнення заборгованості, розміру позову (виписки з особового рахунку). Крім того, з огляду на те, що згідно доводів позову останній платіж по кредиту був зроблений 30.08.2014, то загальний трирічний строк позовної давності сплив 30.08.2017, а позов було подано до суду 13.02.2014, тобто з пропуском строку позовної давності. На підставі цього відповідач заявив про застосування судом наслідків спливу позовної давності до основної та вимог про стягнення штрафних санкцій, як однієї з підстав для відмови у задоволенні позову (а.с. 54-56).

У відповідь на відзив позивач надав додаткові докази та пояснив, що сторони уклали кредитний договір у формі підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою та Тарифами, з якими він ознайомився при підписанні.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2009 у розмірі 7826,37 грн. та судовий збір в сумі 101,93 грн., а всього - 7928 (сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 30 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Вказав, що позивачем були надані належні та допустимі докази по справі, які повністю підтверджують заявлений позов та не були спростовані відповідачем.

Зазначив, що відповідач підписав анкету-заяву, в якій містяться усі суттєві умови договору кредиту, що спростовує висновки суду про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено, що 19.06.2009 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг» (а.с. 7).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом 31.12.2017 становить у сумі 147 501,31 грн., яка складається з наступного:

- 7 826,37 грн. - заборгованість за кредитом;

- 127 935,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4 239,13 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 7 000,06 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Згідно заяви позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Частинами 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку до АТ КБ «ПриватБанк» не були повернуті. При цьому у заяві позичальника від 19.06.2009 року процентна ставка за договором кредиту не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаної сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Доводи позову про стягнення процентів, їх розмір та порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за доданих до позову Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на відповідному сайті банку в мережі Інтернет.

Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.06.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не прописані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, де також містяться такі правові висновки.

Колегія суддів погоджується з тим, що у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права, яка передбачає порядок та зміст укладання договору кредиту шляхом приєднання до умов публічного договору суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у зазначеній постанові Верховного Суду.

Застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому виходячи із загальних умов укладення договору, визначених у ст. 203 ЦПК України, зокрема вільного волевиявлення учасника правочину та такого елементу конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, - вони повинні дійсно бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк відповідно до передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови договору, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він дійсно ознайомлений.

Статтею 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.06.2009 року, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, що роздруківка відповідає змісту Умов та Правил, а також Тарифам банку, які не є незмінними, та з якими ознайомився відповідач при підписанні анкети-заяви про отримання платіжної карти (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності укладення договору кредиту відповідно до доданих до справи Умов та Правил, а також - Тарифів ПриватБанку є законними і обґрунтованими, відповідають матеріалам справи і належним чином вмотивовані.

Однак при цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві на отримання платіжної картки з кредитним лімітом 500 грн. від 19.06.2009 зазначена базова процентна ставка 2,5 %; обов`язок до 25 числа кожного місяця внесення платежів, включаючи плату за користування кредитом, мінімальний розмір якої становить 7 % від заборгованості; пеня - 1 % за несвоєчасне погашення заборгованості; штраф при порушенні строків платежів по любому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів (а.с. 7-8).

При таких обставинах слід визнати, що між сторонами був укладений кредитний договір на вищевказаних умовах, а доводи скарги в цій частині є обгрунтованими.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності і всупереч положень ст.ст. 89, 263 ЦПК України не надав з цього приводу мотивів такого рішення.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У даній справі позивач, який має постійний банківський контроль за станом рахунку відповідача та використання ним платіжної картки, та не довів, що кредит був отриманий відповідачем зі строком повернення, який відповідає строку дії платіжної картки, що визначено Умовами та Правилами.

У даному випадку між сторонами був укладений договір кредиту, який передбачає обов`язок позичальника щомісячно повертати кредит та нараховані за його використання проценти, а у разі порушення цього зобов`язання - сплачувати пеню та штраф.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, зокрема дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У статті 264 ЦК України визначені такі правила переривання перебігу позовної давності:

1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З урахуванням вищевказаного змісту взятих на себе в анкеті-заяві від 19.06.2009 зобов`язань про щомісячне повернення кредиту та процентів колегія суддів враховує положення статей 1050, 1054 ЦК України про те, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Право позивача на звернення до суду із позовом виникли після того, як він прострочив свої щомісячні зобов`язання. Згідно до витягу з рахунку відповідача, відомості з якого узгоджуються із розрахунком позову, з урахуванням часткового погашення кредиту, що свідчить про визнання боргу та відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України переривало трирічний строк позовної давності, останнє погашення заборгованості по кредиту відповідач здійснив 30.08.2014, після чого з його боку тривало прострочення, яке не переривалося до дня звернення банку до суду з позовом 01.03.2018 (а.с. 5-6, 77-81).

Таким чином, строк трирічної позовної давності для банку для звернення до суду з цим позовом почав спливати після чергового прострочення щомісячного мінімального платежу, тобто з 26.09.2014, та в результаті він сплив на день звернення до суду з позовом як з вимогами про повернення основними вимогами, так і похідними від них про стягнення неустойки, що передбачено у ст. 266 ЦК України.

Тому у задоволенні позову слід відмовити відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічну правову позицію про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у такому позові (частина четверта статті 267 ЦК України) було висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини щодо умов укладеного договору кредиту, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; внаслідок чого неправильно застосував вказані норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, внаслідок спливу позовної давності, із частковим задоволенням апеляційної скарги .

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.