Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 704/1093/16-ц

провадження № 61-20174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Тальнівського нотаріального округу Власенко Наталія Семенівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року у складі головуючого судді Дьяченко Д. О. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 рокуу складі суддів: Пономаренка В. В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що вона є спадкоємцем свого чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на праві власності належала, зокрема, земельна ділянка площею 2948 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 .

Зазначала, що, як встановлено підчас розгляду кримінального провадження № 704/429/16-к зазначена земельна ділянка вибула із володіння її покійного чоловіка незаконно, на підставі спірної угоди, внаслідок підроблення документів, що на думку позивача, свідчить про те, що угода, за якою зазначена земельна ділянка вибула із власності її покійного чоловіка, має бути визнана недійсною на підставі статей 203, 215-216 Цивільного кодексу України.

Позивачка зазначала, що має право на спадкування спірної земельної ділянки, а через зазначені перешкоди вона позбавлена можливості прийняти спадщину за законом після смерті чоловіка.

У зв`язку з вищезазначеним просила суд договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕТ №887644 від 11 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . визнати недійсним та зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, стягнути на користь Позивача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕТ №887644 від 11 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до якого ОСОБА_2 купила земельну ділянку за 2000 грн. площею 2948 кв. м в АДРЕСА_1 експертна грошова оцінка якої становить 5454 грн.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2948 кв. м в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з того, що правочин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у формі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2007 року, при укладанні якого від імені ОСОБА_3 діяв ОСОБА_5 по довіреності, посвідченій виконкомом Потаської сільської ради Тальнівського району 20 серпня 2007 року за №93, є укладеним з недодержанням вимог встановлених частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України, а саме відсутнє волевиявлення ОСОБА_3 , що є підставою визнання вищевказаного правочину недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 17 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Тальнівського районного суду Черкаської області матеріали цивільної справи за № 704/1093/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами постановлено судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що договір купівлі-продажу був укладений при житті спадкодавця ОСОБА_3 , який його не оскаржував, отже право визнання угоди недійсною не перейшло до його спадкоємців, тобто до ОСОБА_1 . Крім того, відповідач є добросовісним набувачем, відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який розпочався з 2010 року, а саме коли відповідач дізналася про її порушене право під час оформлення права на спадщину.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 .

Згідно довідки П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори № 3963/02-14 від 05 жовтня 2016 року після смерті ОСОБА_3 17 квітня 2008 року була заведена спадкова справа № 890/2008 щодо майна померлого.

Для оформлення своїх спадкових прав до нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, та син померлого ОСОБА_6 , який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 42).

ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема і на житловий будинок АДРЕСА_1 - 23 листопада 2010 року (а.с. 52).

Судами встановлено, що 23 листопада 2010 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2948 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 через відсутність документу, що підтверджує право власності померлого на це майно, а саме Державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с. 12).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачці стало відомо про те, що спірна земельна ділянка була відчужена за договором купівлі-продажу за довіреністю.

Згідно довідки відділу Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області №3576 від 18 серпня 2009 року, відповідно до книги записів реєстрації державних актів, 04 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано державний акт серії ЯГ 626556 на право власності на земельну ділянку площею 0,2948 га, розташовану в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 вересня 2007 року між ОСОБА_5 , що проживає в с. Поташ Тальнівського району і діє від імені ОСОБА_3 по довіреності, посвідченій виконкомом Потаської сільської ради Тальнівського району 20 серпня 2007 року за №93, та ОСОБА_2 , що проживає в с. Поташ Тальнівського району Черкаської області, остання купила земельну ділянку площею 2948 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Тальнівського районного суду від 27 квітня 2016 ОСОБА_7 , яка була секретарем Потаської сільської ради та посвідчила довіреність від імені ОСОБА_3 , звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому ОСОБА_7 вину визнала повністю та не заперечувала проти закриття справи (а.с.18).

Як встановлено судами, під час розгляду кримінальної справи встановлено, що 20 серпня 2007 року ОСОБА_7 , будучи службовою особою - секретарем Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, близько 09 години, знаходячись в службовому кабінеті у приміщенні Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області в с. Поташ в присутності ОСОБА_5 та на прохання останнього, незаконно, протиправно, умисно, без присутності ОСОБА_3 склала текст довіреності від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а близько через десять хвилин, достовірно знаючи, що підпис від імені ОСОБА_3 у виготовленому нею ж паперовому документі підроблений, зареєструвала цю довіреність у журналі реєстрації нотаріальних дій Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області під номером 93, після чого видала її ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі статті 330 Цивільного кодексу України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши всі матеріали справи, дійшли до обґрунтованого висновку, з яким погоджується Верховний Суд, що правочин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у формі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2007 року, при укладанні якого від імені ОСОБА_3 діяв ОСОБА_5 по довіреності, посвідченій виконкомом Потаської сільської ради Тальнівського району 20 серпня 2007 року за №93, є укладеним з недодержанням вимог встановлених частини третьої статті 203 ЦК України, а саме відсутнє волевиявлення ОСОБА_3 , що є підставою визнання вищевказаного правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що за спірним правочином вона є добросовісним набувачем, що позбавляє права Позивача витребувати спірне майно, спростовуються наявними у справі доказами, згідно з якими спірне майно вибуло з володіння власника- ОСОБА_3 , не з його волі іншим шляхом, а саме внаслідок службового підроблення довіреності №93 щодо уповноваження ОСОБА_5 продати належну ОСОБА_3 земельну ділянку, а тому суд прийшов до вірного висновку, що відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України дане майно підлягає поверненню ОСОБА_1 , яка є єдиним спадкоємцем власника цього майна.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою статті 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

А тому, суди прийшли до обґрунтованого висновку, що вимога позивача про застосування строків позовної давності не може вважатися законною і обґрунтованою, адже обставини, покладені в обґрунтування позовних вимог (факт службового підроблення) були встановлені і доведені за наслідками розгляду кримінальної справи №704/429/16-к по обвинуваченню ОСОБА_7 за частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України і стали відомі позивачу з дня винесення ухвали по справі, а саме з 27 квітня 2016 року. Таким чином, строк, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України для позивача у даній справі за загальним правилом сплине 27 квітня 2019, позов подано до суду 25 серпня 2016 року, отже підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

За вище наведених обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої та апеляційної інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 рокузупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров