Справа № 463/1073/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/598/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ЛКП «Дім» - Галань В.М., представника Личаківської РА-Сачала І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Дім» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2018 року ухваленого судом у складі судді Нора Н.В у справі позовом ОСОБА_5 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Дім» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що знаходячись в салоні автомобіля 21.07.2017 р. близько 17:00-17:30 год. по вул. Пасічній, 59 у м. Львові він зазнав раптового удару по голові дахом свого ж автомобіля. В подальшому стало відомо, що на автомобіль впала дерев'яна конструкція виходу на дах та конструктивні частини машинного приміщення ліфтової шахти будинку №59 по вул. Пасічній у м. Львові, внаслідок чого йому було спричинено значну шкоду здоров'ю та його авто зазнало пошкодження. Сума збитків визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження становить 142 297, 64 грн. Просить суму збитків стягнути солідарно з відповідачів з мотивів, що останні зобов'язані контролювати та проводити обстеження будинків у своєму районі з метою запобігання нещасним випадкам. Також просить стягнути компенсацію за заподіяння моральної шкоди, що проявилась у тому, що йому було спричинено тілесні ушкодження, діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку у вигляді вегето-судинної нестійкості, забій м'яких частин тканин правого плеча, що утворились в салоні легкового автомобіля. Розмір такої оцінює в сумі 50 000 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати по справі, витрати на експертизу та витрати на евакуацію автомобіля. У підтвердження вимог покликається на висновок експертного автотоварознавчого дослідження, виписку із медичної кари та інші долучені до справи документи.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Дім» (79032, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 5а, ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) майнову шкоду в розмірі 142 297,64 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Дім» (79032, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 5а, ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) 1922,99 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржили Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та Львівське комунальне підприємство «Дім».

Львівське комунальне підприємство «Дім» в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене без належного правового підґрунтя та за відсутності належних та допустимих доказів. Стверджує, що суд повністю залишив поза увагою аргументи відповідачів про те, що ЛКП «Дім» не є власником та балансоутримувачем вказаного будинку, а тому не може нести будь-якої відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок падіння елементів конструкцій даху на автомобіль позивача. У справі немає жодного доказу про передачу «будинку на баланс ЛКП «Дім» чи про його перебування на балансі. Судом не враховано перелік послуг, які ЛКП надає мешканцям будинку і в цьому переліку немає такої послуги як проведення поточного та капітального ремонту будинку. Звертає увагу, що будинок є спільною власністю співвласників квартир та в рішенні суд не навів обґрунтувань, чому відповідальність за шкоду повинно нести ЛКП «Дім». Відтак, вказане свідчить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Личаківська РА ЛМР в апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставина справи. Звертає увагу, що руйнація дерев'яних дахових конструкцій «будки» виходу на дах десятиповерхового будинку №59 на вул. Пасічній у м. Львові та машинного приміщення ліфтової шахти, покрівлі яких відірвалися від основних конструкцій і внаслідок їх падіння був пошкоджений автомобіль позивача відбулася під час штормового вітру, тобто при обставинах дії непереборної сили. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ЛКП «Дім» є балансоутримувачем будинку та повинно забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Проте таке твердження суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки жодного рішення про передачу даного будинку на баланс ЛКП «Дім» не існує, всі квартири в будинку приватизовані, а тому ні держава, ні територіальна громада, ні ЛКП, ні інші організації й об'єднання (у тому числі ОСББ) не можуть бути балансоутримувачем майна, власниками якого вони не є. Стверджує, що суд не взяв до уваги вимоги Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», в якому зазначено, що кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного та капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частину обов'язків з утримання будинку виконує ЛКП на підставі укладених договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. Перелік послуг, які надаються мешканцям є чітко визначений, про що було наведено вище. Виконавець послуг несе відповідальність перед власниками на підставі та в межах укладених договорів. Отже, за законом відповідальність за неналежне утримання власного майна несуть саме власники квартир та нежитлових приміщень, чого суд першої інстанції не врахував. Тому просить рішення суду в частині стягнення з ЛКП «Дім» матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині відмовити в позові. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

На апеляційні скарги представником позивача ОСОБА_2 08.01.2019 року подано Відзив . У наданому суду Відзиві представник позивача ОСОБА_2 з посиланням на ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК), на норми Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгосп України № 76 від 17 травня 2005 року, на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» вважає, що завдана йому матеріальна та моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачами по справі в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача ЛКП «Дім» Галань В.М. та представника Личаківської РА Сачала І.Л. на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення з приводу апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 367 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 21 липня 2017 року біля 17:00-17:30 год. у АДРЕСА_1 під час сильного буревію відбулося падіння дерев»яної конструкції виходу на дах та конструктивних частин машинного приміщення ліфтової шахти будинку АДРЕСА_1. Внаслідок зазначеної вище події автомобіль НОМЕР_2 зазнав технічних пошкоджень, а його власник ОСОБА_5, який є позивачем по справі отримав тілесні пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струс головного мозку у вигляді вегето-судинної нестійкості, забій м»яких частин правого плеча, що утворилися у салоні легкового автомобіля та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров»я, що підтверджується Висновком експерта №1276 від 18.08.2017 року. (а.с.8-9).

Згідно Висновку № 5588/1 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.08.2017 року вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 на момент огляду становить 140 247, 64 грн. (а.с.19-32).

Згідно зі ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди задано не з її вини.

Підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність складових елементів цивільного правопорушення, а саме:1) протиправна поведінка; 2) шкоди та її розмір; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з розділом 2 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №763 визначено, що технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків, яка включає в себе проведення планових та позапланових оглядів (п. 2.1 Правил).

Пункт 2.1.5 Правил передбачає, що періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків наведена відповідно у додатках 2 та 3 Правил.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно ч. 2 п. 5, 6 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Отже, виходячи із наведених норм, саме виконавець послуг із утримання житлового будинку та прибудинкової території був зобов'язаний забезпечити якісне утримання житлового будинку, своєчасно вживати заходів по попередженню та уникненню аварійної ситуації, яка сталася, що призвело до пошкодження майна позивача.

Відтак, істотною обставиною є встановлення належного відповідача - балансоутримувача, виконавця послуг із утримання будинку та прибудинкової території, підприємства, на яке було покладено обов'язок утримувати житловий будинок у належному стані, та котрий може являтися відповідальною особою за спричинені внаслідок аварії збитки.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на лист Личаківської районної адміністрації № 33-415 від 08.02.2018 року та зазначив, що балансоутримувачем будинку №59 по вул. Пасічній у м. Львові є ЛКП «Дім» згідно ухвали ЛМР №2606 від 16.11.2017 року.

Разом із тим, аварійна ситуація та пошкодження майна позивача мали місце 21.07.2017 року, коли виконавцем послуг із утримання будинку та прибудинкової території зазначеного будинку було Львівське комунальне підприємство «№504».

Для з'ясування на балансі якого підприємства знаходився житловий будинок №59 по вул. Пасічній у м. Львові станом на 21.07.2017 року та на яке підприємство було покладено обов'язок утримувати вказаний будинок у належному стані, суд апеляційної інстанції ухвалою зобов'язував Львівську міську раду надати відповідні письмові пояснення з документальним підтвердженням викладених в цих поясненнях обставин.

На підставі аналізу витребуваної від органу місцевого самоврядування та його виконавчих органів інформації судом встановлено наступне.

Згідно з ухвалою 11-тої сесії 7-го скликання Львівської міської ради за № 2606 від 16.11.2017 року «Про припинення ЛКП "№ 500", ЛКП "№ 504", ЛКП "№ 507", ЛКП "За Замком" шляхом приєднання та зміну назви ЛКП "№ 503" на ЛКП "Управитель"», «з метою вдосконалення структури управління житловим господарством Личаківського району м. Львова, підвищення ефективності діяльності організацій, що займаються експлуатацією житлового фонду, та рівня обслуговування житлових будинків, керуючись ст. ст. 59, 60 Господарського кодексу України, ст. ст. 104-107 Цивільного кодексу України, … ст. ст. 4, 9, 15, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ухвалою міської ради від 13.07.2006 № 108 "Про функціонування комунальних підприємств та управління корпоративними правами м. Львова", беручи до уваги рішення виконавчого комітету від 20.10.2017 №949 "Про доцільність припинення Львівських комунальних підприємств "№500", "№504", "№507", "За Замком", підпорядкованих Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, шляхом приєднання, міська рада ухвалила: … 2. Припинити: … 2.2. Львівське комунальне підприємство "№504" шляхом приєднання до Львівського комунального підприємства "Дім". 3. Призначити головою комісії з припинення Львівських комунальних підприємств "№500", "№504", "№507", "За Замком" голову Личаківської районної адміністрації. 4. Встановити строк заявлення кредиторами своїх вимог два місяці з дати внесення рішення про припинення юридичної особи. 5. Доручити голові Личаківської районної адміністрації: 5.1. Затвердити склад комісії з припинення Львівського комунального підприємства "№500" шляхом приєднання до Львівського комунального підприємства "№503", припинення Львівського комунального підприємства "№504" шляхом приєднання до Львівського комунального підприємства "Дім", припинення Львівських комунальних підприємств "№507" та "За Замком" шляхом приєднання до Львівського комунального підприємства "Господар". 5.2. Затвердити порядок припинення Львівських комунальних підприємств "№500", "№504", "№507" та "За Замком" шляхом приєднання. 5.3. Забезпечити проведення процедури припинення юридичних осіб та реєстрації зміни назви Львівського комунального підприємства "503" на Львівське комунальне підприємство "Управитель" згідно з вимогами законодавства України. Відповідальний: голова Личаківської районної адміністрації».

Припиненням вважаються юридичні умови, за яких суб'єкти господарювання втрачають право провадити господарську діяльність та, відповідно, підприємницьку правосуб'єктність з моменту внесення відповідного запису до Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності. Під припиненням суб'єкта господарювання слід розуміти сукупність юридичних фактів, при настанні яких суб'єкт господарювання припиняє своє існування як юридична особа.

Відповідно до ст. 59 ГК України, припинення суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим кодексом, - за рішенням суду. У ст. 104 ЦК України зазначені терміни, не узагальнені поняттям реорганізація, визначені як форми припинення юридичної особи в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам.

Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відтак, дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Таким чином, підприємство може припинити свою господарську діяльність, але воно залишається суб'єктом права до тих пір, поки не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (Єдиного державного реєстру, дані котрого є відкритими для загального ознайомлення) запису про його припинення.

При цьому, підстави та порядок припинення вказаних суб'єктів врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

До комісії із припинення переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи, крім тих, які залишаються за учасниками. Підприємство, що припиняється, в період роботи комісії статусу юридичної особи не втрачає; дієздатність юридичної особи здійснюється через комісію із припинення, дії котрої розглядаються як дії самої юридичної особи. Комісія здійснює дії, у тому числі виступає в суді від імені юридичної особи і набуває безпосередньо для неї прав і обов'язків.

Згідно даних із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Львівського комунального підприємства «№504», , відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення; відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог; дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення; дані про юридичних осіб-правонаступників: повне найменування та місцезнаходження юридичних осіб-правонаступників, їх ідентифікаційні коди, - відсутні, тобто, ЛКП «№504» не перебуває у процесі припинення.

Згідно даних із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Львівського комунального підприємства «Дім», , дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа - відсутні, тобто, відповідно до Єдиного державного реєстру ЛКП «Дім» не є правонаступником ЛКП «№504».

Таким чином, ухвала міської ради за №2606 від 16.11.2017 року як ненормативний індивідуально-правовий акт повною мірою не реалізована/не виконана.

Відтак, у суді першої інстанції позивачем не було замінено неналежного відповідача - ЛКП «Дім» на належного - ЛКП «№504» та не було залучено до участі у справі голову комісії з припинення ЛКП «№504» - голову Личаківської районної адміністрації. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пред'явлення позову до належного відповідача ЛКП «Дім» та передчасно частково задовольнив позовні вимоги.

Водночас, зазначені позивачем суб'єкти правовідносин не повинні відповідати за вказаним цивільним позовом, тоді як належним відповідачем є відповідне підприємство, визначене наведеними вище нормами матеріального і процесуального права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц провадження №14-61цс18, ЄДРСРУ №73469613).

В постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №910/32742/15 наголошено, що суд повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Згідно ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За роз'ясненнями п. 8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. ЦПК не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду.

Положення зазначеної норми процесуального права надають можливість заміни належної сторони виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції.

Таким чином, при здійсненні апеляційного перегляду справи, суд не уповноважений на вчинення таких дій і повинен відмовляти у задоволенні позову, оскільки названі суб'єкти спірних правовідносин не повинні відповідати за вказаним цивільним позовом.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п. 3, 4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4; 383, 384, 389- 391 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Дім»задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2018 рокускасувати.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тесту постанови в порядку передбаченому ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 р.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк