Справа № 323/139/19
Провадження № 2/323/202/19
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі судді Плечищевої О.В. при секретарі Свириденко О.С. за участі адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає що з 06.11.1999 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 19.12.2018 року відповідач з позивачем та дітьми не мешкає, будь-якої допомоги на утримання дітей не надає, хоча має постійну роботу, працює на Придніпровській залізниці та має стабільний дохід.

Менший син ОСОБА_6 має особливі потреби, перебуває на «Д» - обліку у сімейного лікаря невропатолога з діагнозом: наслідки перинатального ураження центральної нервової системи, гідроцефальний синдром, затримка психомовного розвитку, в звязку з чим потребує постійного медикаментозного лікування, консультацій та лікування у логопеда, психолога та невропатолога. Також за станом здоровя син відвідує заняття в інклюзивно ресурсному центрі Оріхівської міської ради, куди його у холодну пору року доводитися возити на таксі, що відповідно окрім щоденного утримання він потребує додаткових витрат на придбання медикаментів, спеціальних іграшок та певних розвиваючих ігр.

Крім того 20.05.2018 року старший син ОСОБА_7 досяг повноліття, проте продовжує навчання є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу Таврійського Державного агротехнологічного університету». Син навчається на денному відділенні за рахунок бюджетних коштів без отримання стипендії та термін навчання до 30.06.2019 року. ОСОБА_8 навчається стаціонарно, він не може працювати та забезпечувати собі елементарних людських потреб в одязі, їжі, лікуванні, тощо. Прожитковий мінімум для працездатної особи на сьогоднішній день відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становить 1921 грн., що є вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоровя набору продуктів харчування, також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особи. Тому у звязку з продовженням навчання син потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи ту обставину, що законом передбачено рівність обовязків батьків по відношенню до дитини ( в тому числі й щодо її утримання), а також те, що відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає із 19.12.2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебувають на повному забезпеченні позивача, прохає стягнути зі ОСОБА_9 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до його повноліття. Стягнути зі ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з дня подання позовної заяви і до покращення стану здоровя дитини та стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, 20.05.2000 року, що продовжує навчання у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до 30.06.2019 року.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, прохала задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач, його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, прохали зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу, на користь сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Суд, заслухавши позивача, відповідача та його представника, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 06.11.1999 року виконкомом Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 08 ( а.с.7), від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.11) та повнолітнього сина ОСОБА_10, 20.05.2000 року ( а.с.8), який навчається на 4 курсі Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ» на денному відділенні за рахунок держбюджету без отримання стипендії ( а.с.13) та прописаний і мешкає разом з позивачкою за адресою: м.Оріхів вулиця Соборна, 62/10 ( а.с.10, 12).

Неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на «Д» - обліку у сімейного лікаря та лікаря невропатолога з діагнозом: наслідки перинатального ураження центральної нервової системи, гідроцефальний синдром, затримака психомовного розвитку та потребує постійного медикаментозного лікування, консультацій у логопеда, психолога та невропатолога ( а.с.14).

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, що відповідач працює монтером Придніпровської залізниці Хортицької дистанції путі з 2015 року та отримує заробітну плату в розмірі 8500 гривень щомісячно, про що зазначив сам відповідач в судовому засіданні, має задовільний стан здоровя, проживає один, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків або інвалідів.

Тому з урахуванням викладеного вище, враховуючи, що аліменти на одну дитину присуджуються в 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно ст. 141 СК України, мати,батько мають рівні правата обов'язки щодо дитини,незалежно відтого,чи перебували вони ушлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, до такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, що підтверджується медичною довідкою, наданою позивачем. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489 цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першоюстатті 185 СКтой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Визначаючи розмір додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища та стану здоров'я відповідача, відсутності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що дитина хворіє з самого народження, враховуючи її діагноз та потребу постійного лікування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде достатнім, а також враховуючи, що відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296 цс15.

З'ясовуючи потребу позивача у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням сина, судом приймається до уваги те, що син навчається на денній формі навчання без отримання стипендії, у зв'язку з чим позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу не має, потребує витрат на одяг, підручники, зошити, харчування тощо.

Вказана обставина, на думку суду, свідчить про його потребу у матеріальній допомозі.

До того ж суд приймає до уваги те, що розмір стягуваних коштів (аліментів) не перевищує 70% доходу відповідача, що узгоджується зі ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_8 при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.76 -81, 83, 89, 258, 259 ЦПК України, ст.ст.180, 181, 182, 185 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 18.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 18.01.2019 року і до покращення стану здоровя дитини.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, що продовжує навчання у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до 30.06.2019 року.

Стягнути з зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. ( Отримувач: УК в Оріхівському районі/Оріхівський район/22030001; банк отримувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; код ЄДРПОУ одержувача: 38025629; МФО банку: 813015; рахунок отримувача: 0211 ( призначення платежу: судовий збір, 37455335, п.1.1).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення. Якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плечищева О.В.