Справа № 346/2547/19
Провадження № 2/346/1515/19
16 жовтня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15.10.2002року він є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Вказує, що на даний час у будинку зареєстровані: його дружина ОСОБА_4 та його син, відповідач ОСОБА_3 Відповідач не проживає у вищевказаному будинку з 2014 року, участі в його утриманні та благоустрої не бере, не сплачує комунальні платежі, особисті речі останнього відсутні. Зазначає, що добровільно вирішити питання зняття з реєстрації відповідача не можливо, оскільки місце його перебування йому невідоме
Факт реєстрації відповідача у будинку створює йому, позивачу ряд незручностей та зайвих витрат, зокрема він змушений оплачувати житлово-комунальні послуги з розрахунку зареєстрованих осіб в будинку, не може оформити субсидію, та не може розпорядитися майном у своїх інтересах
Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом у будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали мотиви та вимоги позову.
Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце судового засідання належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав .
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши пояснення позивача, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.10.2002р. позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).
Згідно довідки № 608 від 17.05.2019 р. ,виданої Підгайчиківською сільською радою до складу сім`ї позивача входять : дружина ОСОБА_4 та син відповідач ОСОБА_3 (а.с.7)
Комісією Підгайчиківської сільської ради від 17.05.2019 р. при виході на місце в АДРЕСА_1 встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає з 2014 року .(а.с.8)
Той факт, що відповідач не проживає більше року за адресою АДРЕСА_1 ствердили в судовому засіданні свідки сусіди позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 , син позивача більше року не проживає у будинку АДРЕСА_1 , та його особистих речей у будинку не має.
Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_3 який більше року в будинку не проживає. Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому будинку позивача, не дає останньому належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном.
Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами стст.16, 386, 391 ЦК.
Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд вважає, що позов слід задовільнити та визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом будинку АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч.2, 282, 284, 294 ЦПК України,-
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2
Повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року.
Суддя Беркещук Б. Б.