ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 643/12579/17

провадження № 22-ц/818/3706/19

провадження № 22-ц/818/4540/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення сум та покладення відповідальності за порушення чинного законодавства за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2019 року, постановлені під головуванням судді Горбунової Я.М. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення сум та покладення відповідальності за порушення чинного законодавства.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 944-ВК від 31.07.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування КП «Салтівське трамвайне депо» ОСОБА_1. Визнано незаконним та скасовано наказ № 9СД-00001093-СД-0002878 від 31.08.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду КП «Салтівське трамвайне депо» за систематичне невиконання з поважних причин трудових обов`язків за п.3 ст. 40 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду КП «Салтівське трамвайне депо». Вирішено зобов`язати КП «Салтівське трамвайне депо» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 31.08.2017 року до дня фактичного поновлення на роботі. Стягнуто з КП «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Стягнуто з КП «Салтівське трамвайне депо» в дохід держави судовий збір у сумі 2 560 грн.

Додатковим рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2019 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду КП «Салтівське трамвайне депо».

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції від 24 квітня 2019 року та додаткове рішення від 02 серпня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позову про стягнення з відповідача на його користь частини заробітної плати за травень 2017 року у розмірі 959 грн., про стягнення сум у розмірі преміальної винагороди за липень 2017 року, про стягнення вартості витрат за проходження попереднього медичного огляду при прийомі на роботу у сумі 242 грн., про стягнення витрат, пов`язаних з придбанням робочого одягу у розмірі середньої вартості аналогічного робочого одягу, що використовується на підприємстві. ОСОБА_1 вважає, що моральну шкоду слід стягнути з відповідача на його користь у розмірі 52 800 грн. Також директора підприємства слід зобов`язати покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою йому часу вимушеного прогулу та моральної шкоди. Крім того позивач зазначає, що КП «Салтівське трамвайне депо» порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян», а також вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки відповідач незаконно відмовив йому у прийнятті та розгляді його звернення, не ознайомив з колективним договором, що є підставою для накладення на відповідача штрафу. ОСОБА_1 вказує, що наявні підстави для постановлення окремої ухвали, якою слід визнати професійну некомпетентність директора та головного інженера КП «Салтівське трамвайне депо» та направити її до Харківської міської ради для вжиття відповідних заходів.

В апеляційній скарзі КП «Салтівське трамвайне депо» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що за п`ять місяців роботи позивача на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду КП «Салтівське трамвайне депо» в період з 28.07.2017 року до 31.08.2017 року було складено вісім актів про вибуття рухомого складу через неполадки, встановлені після обслуговування вагонів трамваю саме ОСОБА_1 . Таким чином позивач несвоєчасно та неякісно виконував свої посадові обов`язки, що стало підставою для неодноразового притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлення премії за липень та серпень 2017 року. КП «Салтівське трамвайне депо» вважає, що наказ від 31.08.2017 року про припинення трудового договору з позивачем саме за систематичне невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків, - відповідає вимогам закону, оскільки вказаному наказу передували три накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; а системність порушень та подальша робота позивача на даній посаді створювала загрозу для надійної та безперебійної роботи рухомого складу у майбутньому. Сам факт застосування до позивача за період його роботи заходів дисциплінарного стягнення свідчить про систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказів, тому відсутні підстави і для задоволення вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Крім того суд першої інстанції необгрунтовано виходив з того, що відповідач не вживав необхідних заходів з організації навчання позивача з метою покращення його роботи. КП «Салтівське трамвайне депо» вважає необхідним додати до апеляційної скарги додаткові докази, які свідчать про те, що брак в роботі позивача допущений не з вини підприємства, а саме з причин халатного ставлення ОСОБА_1 до своїх трудових обов`язків.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, просив відхилити апеляційну скаргу відповідача, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не заперечує щодо долучення до матеріалів справи копії наказу №67 від 16.04.2015 року про затвердження «Положення про атестаційну комісію КП «Салтівське трамвайне депо» з визначення кваліфікації працівників, до яких встановлюються кваліфікаційні вимоги», копії наказу №188 від 01.03.2017 року про затвердження складу атестаційної комісії та копії рапорту в.о. заступника директора по ремонту ОСОБА_3 від 19.06.2017 року. Інші додаткові докази, подані відповідачем до апеляційного суду позивач просив не залучати до матеріалів справи, оскільки вони стосуються обставин, які знаходяться поза межами його роботи на підприємстві та поза межами обставин його звільнення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а апеляційну скаргу КП «Салтівське трамвайне депо» слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів того, що ОСОБА_1 при виконанні своїх трудових обов`язків не дотримувався норм технологічного процесу ремонту електрообладнання трамваю, внаслідок чого вагони вибували із ладу та знімалися з лінії, або якось іншим чином прямо порушував передбачені п.2 Посадової інструкції трудові обов`язки, суду не надано. Крім застосування методів дисциплінарного стягнення, відповідачем не вживалися ніякі інші заходи, передбачені ст. 140 КЗпП України, а саме: методи заохочення, переконання, виховання. Таким чином відповідачем не дотримані правила, встановлені ст. 140 КЗпП України, тому є підстави вважати, що саме недотримання цих правил призвело до наслідків, які ставить в вину позивачу керівництво відповідача. У зв`язку з цим наявні підстави для визнання незаконним та скасування наказу № 944-ВК від 31.07.2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказу № 9СД-00001093-СД-0002878 від 31.08.2017 року про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання з поважних причин трудових обов`язків за п.3 ст. 40 КЗпП України. Позивач підлягає поновленню на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду КП «Салтівське трамвайне депо» із нарахуванням та виплатою йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 3 000 грн. Інші позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованими.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що наказом № СД-00000308-СД-0002878 від 21.03.2017 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до електроапаратної дільниці Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування IV розряду (а.с.53 т.1).

30 серпня 2017 року ОСОБА_1 подав КП «Салтівське трамвайне депо» заяву про звільнення за власним бажанням (а.с. 12 т.1).

31 серпня 2017 року виданий Наказ № СД-00001093-СД-0002878, яким звільнено ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків (а.с.91 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що під час його роботи, відповідачем відносно нього здійснювалися порушення трудового законодавства, які полягають у невиконанні відповідачем вимог ст. 169 КЗпП України щодо організації за власний рахунок переднього медичного огляду працівників, які поступають на роботу, внаслідок чого він був вимушений сплатити за його проходження власні кошти; невиконання відповідачем вимог ст. 163 КЗпП України щодо забезпечення робітників, що працюють в брудних умовах спеціальним одягом та взуттям, внаслідок чого він був вимушений використовувати власний одяг та взуття без компенсації їх вартості відповідачем; невиконання відповідачем вимог ст. 153 КЗпП України щодо необхідності створення безпечних умов праці; невиконання вимог ст. 40 Конституції України, ст. ст. 9, 17, 19 ЗУ «Про звернення громадян», суттєві недоліки у організації праці, відсутність умов для відпочинку та харчування, невиконання відповідачем вимог ст. ст. 97, 226 КЗпП України, а саме: невиплата у повному обсязі заробітної плати та фактична відмова від розгляду відповідного трудового спору, ненадання йому для ознайомлення та керівництва у роботі діючого колективного договору, невиконання відповідачем вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», тобто ненадання йому публічної інформації (колективного договору) на відповідний його запит; порушення відповідачем ст. 74, ч.ч. 2, 6 ст. 79 КЗпП України, ч. 6 ст.10 ЗУ «Про відпустки», а саме: безпричинне ненадання йому частини щорічної відпустки. У зв`язку із порушенням його прав, 30 серпня 2017 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 31 серпня 2017 року. Але натомість, 31 серпня 2017 року відповідачем було видано наказ №1093-ВК про звільнення його на іншій підставі, а саме: за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення вважає незаконним та безпідставним. Крім того зазначає, що відповідач не виплатив йому частину заробітної плати за травень 2017 року у сумі 959 грн. та преміальну винагороду за липень. Вважає, що відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді, зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначає, що своїми діями КП «Салтівське трамвайне депо» завдав йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю, можливості заробляти собі та своїй дитині на життя. Вказані дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для задоволення своїх конституційних прав та для забезпечення належного рівня свого життя, він не має можливості придбання продуктів харчування у потрібному обсязі. За час вимушеного прогулу він зробив три спроби влаштуватися на роботу, але усі вони були невдалими через те, що вже на етапі співбесіди з роботодавцями останні відмовляли йому у роботі після ознайомлення з трудовою книжкою, в якій зазначені, на думку позивача, неправдиві причини його звільнення, що завдавало йому моральних страждань.

У зв`язку з вищевказаним ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірним наказ відповідача від 31.08.2017 року №1093-ВК та зобов`язати КП «Салтівське трамвайне депо» його відмінити; поновити його на посаді слюсаря-електрика 4 розряду з ремонту електроустаткування трамвайних вагонів на підприємстві відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також частину заробітної плати за травень 2017 року у розмірі 959 грн.; визнати неправомірним наказ відповідача від 31.07.2017 року №944-ВК та зобов`язати КП «Салтівське трамвайне депо» його відмінити; стягнути з відповідача на користь позивача визначену судом під час розгляду справи суму у розмірі преміальної винагороди за липень 2017 року; на підставі ст. 237-1 КЗпП України та ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про звернення громадян» зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він зазнав протягом 21 місяця внаслідок порушення відповідачем трудових та цивільних прав позивача під час його роботи на підприємстві та внаслідок протиправного його звільнення з підприємства в розмірі 52 800 грн.; зобов`язати директора КП «Салтівське трамвайне депо» покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу та моральної шкоди; у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ст.169 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат позивача за проходження попереднього медичного огляду при прийомі на роботу на підприємство відповідача у сумі 242 грн.; у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ст.163 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат позивача пов`язаних з придбанням робочого одягу (куртка, брюки, черевики) у розмірі середньої вартості аналогічного робочого одягу, що використовується на підприємстві відповідача; визнати факт порушення відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян», а саме - незаконну відмову позивачу у прийнятті та розгляді його звернень, а також інші порушення зазначеного ЗУ; у відповідності з вимогами ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення ЗУ "Про звернення громадян" накласти на директора підприємства відповідача штраф у розмірі передбаченому законодавством та визначеному судом; у відповідності з вимогами ст. 412 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за не ознайомлення позивача з колективним договором накласти на директора підприємства відповідача штраф у розмірі передбаченому законодавством та визначеному судом (заява від 11.02.18 р.).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до стаття 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені статтями 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього, з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України, були застосовані дисциплінарні стягнення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з 22.03.2017 року працював слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування IV розряду електроапаратної дільниці Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо».

Відповідно до Посадової інструкції слюсар-електрик з ремонту електроустаткування здійснює розборку, ремонт, збір вузлів та агрегатів трамваю із подальшою наладкою та регулюванням, луженням та пайкою трамваю згідно задач та обов`язків, передбачених п.2 інструкції. Відповідно до п.3 Посадової інструкції слюсар-електрик має право вимагати від адміністрації виконання відповідних обов`язків, а відповідно до п.4 Посадової інструкції слюсар-електрик несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання ремонтних робіт по відновленню вузлів та агрегатів трамваю. Згідно п.5 Посадової інструкції слюсар-електрик повинен знати технологію ремонту електричного обладнання рухомого складу в об`ємі свого кваліфікаційного розряду (а.с.54-56 т.1).

З інформації особової картки працівника встановлено, що ОСОБА_1 має спеціальність літакобудування та кваліфікацію інженер-механік (а.с.105 т.1).

За п`ять місяців роботи ОСОБА_1 на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду в КП «Салтівське трамвайне депо» в період з 28.07.2017 року до 31.08.2017 року було складено вісім актів про вибуття рухомого складу через неполадки встановлені після обслуговування вагонів трамваю ОСОБА_1

Зокрема, 28.07.2017 року комісією складені рапорти та акти вибуття рухомого складу щодо трьох трамваїв, які проходили технічне обслуговування у ОСОБА_1 і через неполадки вибули з лінії у зв`язку з ремонтом.

За першим актом: на вагоні 683 зірвана притераюча пружина рухомого контакту контактора через відсутність контргайки і контрольної фарби (а.с.57-59 т.1).

За другим актом: у вагоні 516 не закріплена камера гасіння дуги контактора головного струму, що можливо через неповну фіксацію камери на контакторі (а.с.60-62 т.1).

За третім актом: на вагонах 595/596 встановлене неякісне кріплення проводу біля контактора (а.с.63-65 т.1).

29.07.2017 року комісією також складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 654-670 є залипання головних контактів контактору (а.с.67-68 т.1).

За усіма вищевказаними інцидентами ОСОБА_1 надавав письмові пояснення.

На підставі рапорту начальника цеху технічного обслуговування та ремонту рухомого складу ОСОБА_5 виданий Наказ № 944-ВК від 31.07.2017 року, яким ОСОБА_1 оголошено догану та він позбавлений премії за липень 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків (а.с.70 т.1).

07.08.2017 року комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 654-670 є незатягнення клеми проводу на планці контактору головного струму. Складений акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (а.с.73-74 т.1).

14.08.2017 року комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 693/694 є незакріплений допоміжний блокконтакт контактора головного струму. Складений акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (а.с.76-77 т.1).

Наказом № 1016-ВК від 14.08.2017 року ОСОБА_1 повторно оголошено догану та він позбавлений премії за серпень 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. Складений акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (а.с.78-79 т.1).

21.08.2017 року комісією складений акт про вибуття рухомого складу, за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 657/658 є випадіння проводу з клемника обмежувального реле вагону. Складений акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (а.с.81-82 т.1).

Наказом № 1016-ВК від 23.08.2017 року ОСОБА_1 оголошено догану та він вкотре позбавлений премії за серпень 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, та складений акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (а.с.83-84 т.1).

23.08.2017 року комісією складений акт про те, що ОСОБА_1 здійснював заміну контактора головного току на вагоні 575, при заміні контактору головного струму не здійснив маркування електропроводів, що потягло збільшення об`єму робіт та залучення більш кваліфікованих працівників. ОСОБА_1 надав пояснення за цим фактом (а.с.87-90 т.1).

На підставі рапорту начальника цеху технічного обслуговування та ремонту рухомого складу ОСОБА_5 та пояснень ОСОБА_1 виданий Наказ № СД-00001093-СД-0002878 від 31.08.2017 року, яким позивача звільнено за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків (а.с.91 т.1).

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник або уповноважений ним орган звертається з обґрунтованим письмовим поданням про розірвання трудового договору до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу профспілкової організації і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті (частина 9статті 43 КЗпП).

Матеріали справи свідчать про те, що протоколом засідання профспілкового комітету КП «Салтівське депо» від 13 грудня 2018 року засвідчена згода профспілкового комітету підприємства на звільнення слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи убачається, що виданню наказу № СД-00001093-СД-0002878 від 31.08.2017 року про припинення трудового договору зі ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України передували три накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, які на час видання наказу про звільнення не були оскаржені ОСОБА_1 та не були зняті на момент звільнення позивача.

Враховуючи системність порушень, КП «Салтівське трамвайне депо» було прийнято обгрунтоване рішення про звільнення позивача з роботи, згода на яке надана профспілковим комітетом КП «Салтівське депо».

Факт неналежного виконання обов`язків, покладених на позивача трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, - підтверджуються актами, рапортами, поясненнями, службовими записками.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про те, що відповідачем не доведено, що дії по виданню оспорюваних наказів відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки, суду не надані докази того, що при накладанні дисциплінарних стягнень на позивача у вигляді догани та звільнення встановлена його вина.

Натомість у суді апеляційної інстанції позивач не заперечував, що саме він здійснював технічне обслуговування вагонів, що вибули з лінії у зв`язку із наявними технічними неполадками, про які було складено відповідні акти.

Зазначені акти підтверджують факти неякісного проведення робіт по ремонту вузлів та агрегатів трамваїв, тобто неналежне виконання позивачем своїх трудових обов`язків.

Тому колегія суддів вважає, що КП «Салтівське трамвайне депо» мало передбачені законом підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідачем дотримано порядок і строки застосування дисциплінарних стягнень. При обранні виду стягнення враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено шкоду, та попередню роботу працівника. Профспілковим комітетом КП «Салтівське депо» надана згода на звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону.

З урахуванням того, що відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказів, відповідно і відсутні підстави для задоволення вимог щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та інше.

При цьому колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача частини заробітної плати за травень 2017 року у розмірі 959 грн., яка є фактично сумою недоплаченою у квітні місяці; про стягнення суми у розмірі преміальної винагороди; про стягнення вартості витрат, понесених позивачем за проходження медичного огляду; вартості витрат на придбання робочого одягу; про зобов`язання директора підприємства відповідача покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу; про визнання факту порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», про накладення на відповідача штрафів відповідно до КУпАП України, - є необгрунтованими та недоведеними.

Сума коштів у розмірі 959 грн. як частина заробітної плати за травень 2017 року була помилково виплачена позивачу (а.с.92-98), а преміювання працівників - це право, а не обов`язок керівника підприємства. Щодо витрат, понесених позивачем за проходження медичного огляду, то ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до бухгалтерії для отримання зазначених коштів (а.с.99). Позивачем не надано доказів на підтвердження факту придбанням, використання та вартості придбаного ним робочого одягу.

Тому висновки суду першої інстанції у зазначеній частині відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Разом з тим доводи апеляційної скарги Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного, позовні вимоги є безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із скасуванням рішення суду в частині задоволених позовних вимог, додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення сум та покладення відповідальності за порушення чинного законодавства, у повному обсязі.

Додаткове рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2019 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.10.2019 року.