Ухвала

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 480/1521/17

провадження № 61-16701ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, зокрема, направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами та надати до суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, в якій вказати адресу електронної пошти, за наявності - ОСОБА_1

16 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року отримано 03 серпня 2019 року, жодних доказів недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України не надано.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Миколаївського апеляційного суду прийнято 24 липня 2019 року, повний текст складено 24 липня 2019 року, оприлюднено 26 липня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2019 року вказані заявником підстави було визнано неповажними, докази надані ОСОБА_1 не дають достатніх підстав поважності пропуску строку на касаційне оскарження, тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

При цьому, слід зазначити, що навіть якщо строк на касаційне оскарження рахувати з 03 серпня 2019 року, касаційна скарга ОСОБА_1 подано теж з пропуском строку на касаційне оскарження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 185, 392, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький