Справа № 462/4780/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2904/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Галицького районного суду м. Львова про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В. був призначений розглядати його скаргу на постанову слідчого прокуратури Р. Стефаніва від 29 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження №0000207 від 13 жовтня 2016 року.

06 лютого 2017 року слідчий суддя Стрельбицький В.В. виніс ухвалу про залишення скарги без розгляду.

24 лютого 2017 року колегією суддів Апеляційного суду Львівської області було винесено ухвалу про скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року.

Позивач вважав, що діями слідчого судді Стрельбицького В.В. йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої оцінив у 25 000 гривень.

Просив позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 в частині вимог до Галицького районного суду м. Львова про відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що 06 лютого 2017 р. слідчим суддею Стрельбицьким В.В. у справі №461/8149/16-к було винесено ухвалу про залишення скарги без розгляду. 24 лютого 2017 р.

Колегією суддів Апеляційного суду Львівської області було винесено ухвалу про скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 р. у справі №461/8149/16-к.

Колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею під час постановлена оскаржуваної ухвали істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, які полягають у винесенні рішення не передбаченого КПК України.

Незаконними, протиправними діями слідчого судді Стрельбицького В.В. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, оскільки слідчий суддя Стрельбицькнй В.В. виніс завідомо неправосудну ухвалу від 06 лютого 2017 р., якою безпідставно відмовив йому у доступі до правосуддя, порушив його право на справедливий суд.

Усе це негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Таким чином, незаконні, протиправні дії слідчого судді Стрельбицького В.В. доведені та встановлені ухвалою апеляційного суду Л/о від 24 лютого 2017 р., що не потребує додаткового доказування.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути із Держави Україна, в особі: Державної казначейської служби України, в його користь кошти за завдану моральну шкоду 25000 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Незалежно від вини особи відшкодовується шкода, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (ст.ст.1174, 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Крім того, у постанові № 6-3139цс16 від 01 березня 2016 року, Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Як убачається з матеріалів справи ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2 на постанову від 29 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження №0000207 від 13 жовтня 2016 року.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено, ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року скасовано, скаргу направлено слідчому судді для розгляду в порядку глави 26 КПК України.

Внаслідок наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач у повній мірі скористався своїми процесуальними правами, оскаржив судове рішення у апеляційній інстанції, у якій було переглянуте вказане рішення.

Скасування Апеляційним судом Львівської області ухвали слідчого судді не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1174,1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок скасування ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У даній справі також відсутні умови настання цивільно - правової відповідальності, як-от: протиправність, шкода, вина причинний зв»язок.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на які він посилаються як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду від 25 серпня 2018 року у справі №638/6944/16-ц, у даному випадку, також є безпідставним. У справі на яку посилається позивач протиправна бездіяльність відповідачів була встановлена судом першої інстанції із викладенням мотивів у рішенні суду, що і стало підставою для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Левик Я.А.

Струс Л.Б.