Єдиний унікальний номер 0530/3171/2012 Номер провадження 22-ц/804/645/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 0530/3171/2012

Провадження №22-ц/804/645/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області в складі судді Ткачова О.М. від 27 липня 2012 року, ухвалене у м. Лиман Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») пред'явило до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 15 грудня 2010 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № BLаЖГА00004949, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних, щомісячної комісії у розмірі 1,75% від суми кредиту з кінцевим терміном повернення 15 грудня 2013 року.

Однак ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів не виконала, у зв'язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 18 червня 2012 року становить 3454 грн 08 коп. і складається із: 1684 грн 62 коп. заборгованості за кредитом; 199 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 577 грн 50 коп. заборгованості за комісією, 992 грн 94 коп. штрафу.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 3454 грн 08 коп., а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 липня 2012 року позов задоволений.

Рішення мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії і штрафу у розмірі, визначеному позивачем.

Ухвалою цього ж суду від 28 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У грудні 2018 року ОСОБА_2 через пошту подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення з підстав порушення судом норм процесуального і матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. Задовольняючи позов. суд не перевірив заявлений позивачем розмір заборгованості, який не підтверджений належними і допустимими доказами; а також не урахував частково сплачені позичальником суми.

На час перегляду даної цивільної справи ПАТ «ВіЕйБі Банк», яке 18 лютого 2019 року отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою, не скористалось правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 15 грудня 2010 року укладений кредитний договір № BLаЖГА00004949, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних, щомісячної комісії у розмірі 1,75% з кінцевим терміном повернення 15 грудня 2013 року.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором станом на 18 червня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 3454 грн 08 коп., яка складається із: 1684 грн 62 коп. заборгованості за кредитом; 199 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 577 грн 50 коп. комісії: 992 грн 94 коп. штрафу (ас. 32-33).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором порушені законні права позивача на повернення кредиту та сплату процентів, які підлягають захисту.

Судове рішення підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ОСОБА_2, крім іншого, обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Цей довід апеляційної скарги є прийнятним, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції судові виклики і повідомлення здійснювалися у порядку, визначеному главою 7 розділу І Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

Так, за правилом частин третьої, четвертої статті 74 цього Кодексу судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частини перша - четверта статті 76 ЦПК України в редакції 2004 року).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення судової повістки за закінченням встановленого строку зберігання не є врученням судової повістки в порядку, встановленому статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

З матеріалів справи видно, що судова повістка, адресована ОСОБА_2, була повернута за закінченням терміну зберігання (ас. 27).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 повідомлена в установленому порядку, а тому на порушення вимог пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року не відклав розгляд справи і розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), що є безумовною підставою для скасування оскарженого рішення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом установлено і ОСОБА_2 не оспорюється, що між сторонами у даній справі 15 грудня 2010 року укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн 00 коп. зі сплатою процентів 20% річних, з щомісячною комісією у розмірі 1,75% з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 грудня 2013 року.

Згідно з розрахунком заборгованості, який на підтвердження позовних вимог надав позивач, станом на 18 червня 2012 року розмір заборгованості становить 3454 грн 08 коп. і складається із: 1684 грн 62 коп. заборгованості за кредитом; 199 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 577 грн 50 коп. заборгованості за комісією, 992 грн 94 коп. штрафу. Останній платіж позичальник здійснив 15 листопада 2011 року (ас. 2).

Відтак, ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, чим порушила право позивача на повернення кредиту і процентів за користування кредитом, а тому ПАТ «ВіЕйБі Банк» має право на захист порушеного права в судовому порядку.

Перевіривши наданий ПАТ «ВіЕйБі Банк» розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитом; процентами за користування кредитом; штрафу, сплата якого передбачена пунктом 8 розділу І, пунктом 4.2 розділу П кредитного договору.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як установлено судом, позивач на підтвердження позовних вимог надав розрахунок заборгованості, який включає як нараховані до сплати суми, так і сплачені позичальником. Проте відповідач, не погоджуючись із визначеним позивачем розміром заборгованості, на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала належних, допустимих і достатніх доказів на його спростування.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги, що розмір заборгованості не доведений позивачем і не підтверджений належними та допустимими доказами, а також про неврахування сплачених ОСОБА_2 платежів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога про стягнення 577 грн 50 коп. щомісячної комісії не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 15 грудня 2010 року , що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за управління кредитом, і це є підставою для тлумачення таких положень на користь споживача.

У статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на день розгляду справи у суді першої інстанції) передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу (п. 1.6 договору). Тобто, комісія нарахована за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою ( п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК).

Установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права (розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), і такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 2876 грн 58 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із 1684 грн 62 коп. заборгованості за кредитом; 199 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 992 грн 94 коп. штрафу. В частині стягнення комісії 577 грн 50 коп. відмовити.

Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат і покладає на позивача судові витрати, понесені особою, яка подала апеляційну скаргу, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відтак судові витрати, понесені ПАТ «ВіЕйБі Банк» у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції, відшкодовуються у сумі 178 грн 71 коп.

На позивача покладаються судові витрати, понесені особою, яка подала апеляційну скаргу, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 53 грн 82 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського районного суду Донецької області від 27 липня 2012 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (вул. Дегтярівського, 27Т, м. Київ, 04119; ) 2876 грн 58 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із 1684 грн 62 коп. заборгованості за кредитом; 199 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 992 грн 94 коп. штрафу.

В частині стягнення 577 грн 50 коп. комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (вул. Дегтярівського, 27Т, м. Київ, 04119; ) понесені судові витрати у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 178 грн 71 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (вул. Дегтярівського, 27Т, м. Київ, 04119; ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) понесені судові витрати у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у сумі 53 грн 82 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: М.С. Будулуца

Г.В. Новікова