Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 351/2046/15-ц

провадження № 61-15176св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у складі судді Сегіна І. Р., та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Беркій О. Ю., Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приват АТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 12 червня 2008 року між ним і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 070/08К, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 14 500 євро строком до 11 червня 2013 року зі сплатою 18 % річних (у випадку порушення зобов`язань - у збільшеному розмірі).

Повернення кредиту забезпечене договорами поруки від 12 червня 2008 року № 070/08К, укладеними між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 17 листопада 2015 року сума заборгованості становить 42 224,58 євро, з яких: 8 655,58 євро - заборгованість за кредитом; 18 246,50 євро - заборгованість за відсотками; 15 322,50 євро - пеня, 10,05 євро - штраф (фіксована частина) та 842,20 євро штраф (відсоткова складова).

З урахуванням того, що рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2011 року у справі № 2-66/11 з відповідачів уже було стягнуто борг у сумі 25 380,64 євро (7 569,76 євро - залишок кредиту, 6 263,35 євро - прострочене тіло кредиту, 64,47 євро - відсотки, 8 571,65 євро - прострочені відсотки, 2 911,41 євро - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1 269,32 євро - штраф (відсоткова складова)), банк просив стягнути з них заборгованість у розмірі 17 996,19 євро, що еквівалентно 440 281 грн 09 коп., із яких: 16 843,94 євро - залишок боргу, 10,05 євро - штраф (фіксована частина) та 842,20 євро штраф (відсоткова складова).

При розгляді справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 070/08 К у сумі 17 696,19 євро, що еквівалентно 440 281 грн 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

При задоволенні позову суди виходили з доведеності факту неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим договорами поруки, що є підставою для солідарного стягнення з відповідачів заявленої банком суми заборгованості.

Суди зазначили, що ухвалення Снятинським районним судом Івано-Франківської області рішення від 30 травня 2011 року у справі № 2-66/11 не припиняє зобов`язань відповідачів щодо погашення кредиту та виконання умов кредитного договору.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1 щодо необхідності застосування наслідків спливу позовної давності, суди виходили з того, що в рахунок погашення заборгованості за кредитом 28 листопада 2012 року внесено кошти, отримані за рахунок реалізації заставного майна (при примусовому виконанні рішення справі № 2-66/11). Крім того, відповідно до розрахунку банку останній платіж здійснено 09 жовтня 2015 року. Таким чином, мало місце переривання позовної давності.

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2017 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає вимоги АТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованими.

Зазначає, що рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2011 року у справі № 2-66/11 з відповідачів на користь банку уже була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 286 953 грн 52 коп., на що суди при розгляді даної справи не звернули увагу.

Прострочення за кредитом розпочалося ще у 2009 року, тому саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду. Суди в порушення норм матеріального права не врахували його заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

ВДВС Городенківського РУЮ Івано-Франківської області до цього часу здійснюється виконання вказаного рішення суду. У розрахунку банку не відображене зарахування коштів від реалізації заставного майна.

Після набрання законної сили рішенням суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом банк втрачає право на нарахування відсотків та неустойки.

Обставини справи

Суди встановили, що 12 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 070/08 К, згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 14500 євро строком до 11 червня 2013 року (з можливістю дострокового стягнення) зі сплатою 18 % річних (з можливість їх збільшення у разі порушення умов договору).

Відповідно до пункту 2.2.3 договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, відсотків і винагороди в дату сплати відповідно до графіка погашення кредиту, що зазначені в додатку № 1 до даного договору.

12 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (з кожним із поручителів окремо) укладено договори поруки.

Суди також установили, що 09 грудня 2010 року банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2011 року у справі № 2-66/11 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25 380,64 євро, що еквівалентно 286 953 грн 52 коп., з яких: 7 569,76 євро - залишок кредиту, 6 263,35 євро - прострочене тіло кредиту, 64,47 євро - відсотки, 8 571,65 євро - прострочені відсотки, 2 911,41 євро - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1 269,32 євро - штраф (відсоткова складова).

Станом на 17 листопада 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 42 224,58 євро, з яких: 8 655,58 євро - заборгованість за кредитом; 18 246,50 євро - заборгованість за відсотками; 15 322,50 євро - пеня, 10,05 євро - штраф (фіксована частина) та 842,20 євро - штраф (відсоткова складова).

У розрахунку банку зазначено, що сума за кредитом, стягнута рішенням суду, становить 25 380,64 євро, різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше сумою - 16 843,94 євро, 10,05 євро - штраф (фіксована частина), 842,20 євро - штраф (відсоткова складова).

Відповідачі ухиляються від виконання вимог банку щодо погашення боргу у вказаній сумі, що стало підставою даного позову.

25 січня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заперечення, у якому, зокрема, просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржені судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

При зверненні до суду з позовом банк зазначав, що у порушення умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, станом на 17 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 42 224,58 євро, яка складається з: 8 655,58 євро -заборгованості за кредитом; 18 246,50 євро - заборгованості за відсотками; 15 322,50 євро - пені, а також 10,05 євро - штрафу (фіксованої частини) та 842,20 євро штраф (відсоткової складової).

При цьому різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше сумою за рішенням суду у справі 2-66/11 становить 16 843,94 євро, а також 10,05 євро - штраф (фіксована частина), 842,20 євро - штраф (відсоткова складова).

Задовольняючи позов, суди зробили висновки про те, що наявність рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2011 року у справі № 2-66/11 про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителів від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Крім того, суди зазначили, що відповідачі у період з 30 травня 2011 року до 17 листопада 2015 року не виконували умови кредитного договору у частині погашення заборгованості перед банком, що також свідчить про наявність підстав для стягнення боргу та штрафів.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів із таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У частині першій статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, і зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій внаслідок неправильного застосування норм матеріального права зробили помилкові висновки про можливість повторного стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також відсотків, пені та штрафів, нарахованих після зміни строку виконання зобов`язання, у зв`язку з чим оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення та ухвала судів попередніх інстанцій - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 7 925 гривень 06 копійок за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. І. Крат І. О. Дундар В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук