ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Харків

справа № 641/4969/18

провадження № 22-ц/818/1045/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Бурлаки І.В., Коваленко І.П.,

учасники справи:

позивачі -ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідачі - ГУНП в Харківській області, Державна казначейська служба;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ГУ НП в Харківській області, Державної казначейської служби України, в якій просили стягнути з Державного Бюджету України на їх користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн., завданої посадовими особами поліції, внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов'язків, прийняттям незаконних та неправомірних рішень, протиправною тривалою бездіяльністю під час розслідування кримінального провадження №0001326, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2016 року за фактом кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.185 КК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 30.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.185 КК України, але її заяву не було внесено до ЄРДР, у зв'язку з чим ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року начальника СВ Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області було зобов'язано виконати вимоги ч.1, ч.4 ст.214 КПК України та внести до ЄРДР заяву ОСОБА_2 від 30.05.2016 року. На підставі вказаної ухвали слідчого судді було відкрито кримінальне провадження №0001326 за ознаками ч.2 ст.185 КК України. Вказане досудове слідство проводилось упереджено, що підтверджується ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, згідно якої від участі в розслідуванні вищевказаного кримінального провадження, відведено слідчого Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області - ОСОБА_3 та зобов'язано начальника СВ Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області призначити іншого слідчого. 27.01.2017 року постановою Харківської місцевої прокуратури №5 були об'єднані в одне провадження кримінальне провадження №0001326 з кримінальним провадженням №0001334. Слідчим неодноразово виносились незаконні та невмотивовані постанови про закриття вказаного кримінального провадження, які в подальшому скасовувалися судом, у зв'язку з чим позивачам було спричинено моральну шкоду. З огляду на вказане позивачі просили стягнути з Державного бюджету України на їх користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 80 000 грн., спричиненої відповідачем в результаті протиправних дій та тривалої неправомірної бездіяльності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просили скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що висновки, зроблені судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважають дії посадових осіб Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області незаконними, такими що спрямовані на порушення прав апелянтів, а саме їм не надавали можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, відмовляли у проведенні слідчих дій, тривалий час не визнавали їх потерпілими по кримінальному провадженню, не повідомляли та приховували інформацію про закриття провадження.

Вважають доведеним факт не забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування зазначеного кримінального провадження, оскільки це було встановлено в результаті вивчення прокуратурою Харківської області матеріалів кримінальних проваджень. А відтак - і порушення їх законних прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, зазначають що всі постанови про закриття кримінальних провадження визнані судом неправомірними та скасовані.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України, але її заяву не було внесено до ЄРДР, у зв'язку з чим ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року, яка була постановлена по справі за скаргою ОСОБА_2, начальника СВ Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області було зобов'язано виконати вимоги ч.1, ч.4 ст.214 КПК України та внести до ЄРДР заяву ОСОБА_2 від 30.05.2016 року. (а.с.8)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року, постановленої по справі за заявою ОСОБА_2 про відвід слідчому від участі в розслідуванні кримінального провадження № 0001326 від 22.06.2016 року, відведено слідчого Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області - ОСОБА_3 та зобов'язано начальника СВ Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області призначити іншого слідчого. ( а.с.9)

27.01.2017 року постановою прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5, були об'єднані в одне кримінальне провадження № 0001334, зокрема кримінальні провадження за № 0001334 від 03.06.2015 року та за № 0001326 від 22.06.2016 року. ( а.с.10-11)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.01.2017 року про закриття вищевказаного кримінального провадження задоволено, постанову слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 03.06.2015 року скасовано та матеріали направлено для проведення досудового розслідування ( а.с.12)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області Гармаш І.В. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001334 від 03.06.2015 року відмовлено, у зв'язку з тим, що на момент розгляду скарги вказане кримінальне провадження постановою від 15.05.2017 року було закрито. ( а.с.13)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2017 року скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області Гармаш І.В. від 15.05.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001334 задоволено, вказану постанову слідчого було скасовано. ( а.с.14)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2017 року скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 04.08.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001334 задоволено, вказану постанову слідчого було скасовано. Також вказаною ухвалою був встановлений строк у два місяці з моменту винесення ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування. ( а.с.15)

Крім того, постановою заступника прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 від 11.12.2017 року, була скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 20.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001334 від 03.06.2015 року. ( а.с.16)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, слідчому СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області був встановлений строк у два місяці для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування № 0001334 від 03.06.2015 року. ( а.с.17)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.01.2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 01.11.2017 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001334 від 03.06.2015 року скасовано. ( а.с.18)

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 року скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.02.2018 року задоволено. Постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001334 було скасовано, матеріали направлено для проведення досудового розслідування. Також вказаною ухвалою був встановлений строк у два місяці з моменту винесення ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування. ( а.с.20)

Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 від 20.07.2018 року була скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 24.06.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001334 від 03.06.2015 року. ( а.с.52)

Позивачі посилалися на те, що електронний доказ - CD диск містить відео нецензурного жесту, який був здійснений начебто робітниками поліції. Однак, судом не прийнято до уваги вказаний доказ, оскільки при перегляду відео з цього CD диску, цього жесту судом встановлено не було.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі посилалися на дії (бездіяльність) поліції, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчих ВП ГУ НП в Харківській області з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилалися позивачі, та розцінені ними як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивачі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статгею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Висновок суду про те, що реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача - ґрунтується на законі.

Ухвали слідчих суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова про задоволення скарг ОСОБА_2, ОСОБА_1 на постанови слідчого свідчать про реалізацію ними передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважають позивачі, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Позивачі не довели причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку вони посилаються. Сам факт скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій поліції та завдання моральної шкоди позивачам, враховуючи, що права та інтереси позивачів були поновлені ухвалами слідчих суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Позивачі не надали достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їм працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.В. Бурлака

І.П. Коваленко