Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/543/18
провадження № 2/632/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" березня 2019 р. Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Библіва С.В., при секретарі Кузьменко М.В., за участю представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Кобзаря С.І., відповідача ОСОБА_2, розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Первомайському Харківської області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № б/н від 24.02.2015 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір. Позивач свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачці кредит. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % суми позову. Відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 02 березня 2018 року має заборгованість в розмірі 13471,49 грн., з яких: 5009,30 грн. заборгованість за кредитом, 1662,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5681,61 грн. заборгованість за пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 617,69 грн. штраф (процентна складова). За наведеного позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором N б/н від 24 лютого 2015 року в розмірі 13471,49 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених в ньому, та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до заяви від 24 лютого 2015 року вона отримала платіжні картки, одну «Універсальна», якою жодного разу не користувалася, та дві для виплат (заробітна плата та для соціальних виплат).

Крім того, відмічала, що 02 березня 2017 року близько 11 години вона звернула увагу на те її мобільний номер телефона НОМЕР_1 заблоковано, у зв'язку із чим подзвонила з телефону чоловіка оператору мобільного зв'язку «VODOFON», від якого в той же день, а потім з письмовим підтвердженням № 831 від 12.04.2017 року на свою письмову заяву від 04.03.2017 року дізналася, що оператор підтверджує, що 02.03.2017 року відбулася процедура заміни SIM-карти в результаті розгляду заявки, складеної співпрацівниками ЦОА. Згаданий номер телефону був відновлений іншим абонентом. Ця операція була проведена згідно існуючим процедурам компанії стосовно ідентифікації. Нажаль іншою людиною було надано достатню кількість інформації по згаданому мобільному номеру для отримання дублікату SIM-карти. В той же день, 02.03.2017 року, в неї виникла підозра про те, що блокування номеру телефону може бути пов'язано з банківськими рахунками і вона зателефонувала на «гарячу лінію» «ПриватБанку», де їй повідомили про те, що з її карткових рахунків зроблено несанкціоноване зняття грошових коштів, як її особистих, так і з кредитного ліміту, незважаючи на те, що в той день вона не здійснювала жодних операцій і попросила заблокувати рахунки, відкриті на її ім'я. Так, з картки для виплат № НОМЕР_3 знято 4990,01 грн. кредитного ліміту двома трансакціями о 1205 та 1251, з ініціюванням переведення особистих коштів 2900,00 грн. на карту якогось ОСОБА_3. Крім того, на карту № НОМЕР_4 через систему LigPay з рахунку ТОВ «Манівео фінансова швидка допомога» надійшло 1000,00 грн., які також були переведені на карту ОСОБА_3. В той же день вона звернулася до Первомайського ВП ГУНП в Харківській області про скоєння крадіжки з банківського рахунку та незаконне проведення банківських операцій, що підтверджується витягом з кримінального провадження про внесення відомостей в ЄРДР 03.03.2017 року за № 0000168 за ч. 1 ст. 185 КК України. З інших органів, а саме з Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області отримала листа від 20.03.2017 року № 45/К123, в якому вказано, що грошові кошти на її банківському рахунку були зняті в м. Дніпро по вул. 50-річчя ВЛКСМ, б.13-а і, що на території м. Дніпра такої вулиці не існує. З ТОВ «Манівео фінансова швидка допомога» від 04.04.2017 року отримала листа № 261 про припинення нарахувань за відсотками по договору № 454938615 від 02.03.2017 року. При цьому додано копію вказаного договору, з якого вбачається, що у ньому вказані не її паспортні дані, а саме, інша серія та номер, неправильна назва органу, який його видав, а також стоїть електронний підпис, який вона ніколи не отримувала. Крім того, вказано, що вона мешкає в Миколаївській області, є самозайнятою особою, хоча вона працює лікарем. Службовим розслідування по ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно листа від 25.04.2017 року № 20.1.0.0//1176, обвинуватили саме її у порушенні умов та правил надання банківських послуг, а тому, це не звільняє її від обов'язку погасити не нею отриманий кредит. Тому, оскільки досудове розслідування досі триває і кримінальне провадження не закінчене, вважає, що позивач передчасно звернувся до суду із вказаним позовом і у його задоволенні слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобов'язань та їх виконання.

Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2015 року ОСОБА_2, підписавши заяву, погодилася з тим, що ця Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором, як вказує позивач, позичальнику встановлювався кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не користувалася кредитними коштами жодного разу та її кредитна катка нею не активувалася. Як вбачається з виписки по рахунку відповідач не користувалася коштами з часу надання кредитного ліміту з використанням платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_3. Трансакції по ній проведено саме 02.03.2017 року з переводом на іншу карту клієнта НОМЕР_5. Відповідно до виписки по заробітній карті клієнта НОМЕР_5 від 03 березня 2017 року, із зазначеної карти 02 березня 2017 року в 1205 год. та 1251 год. переведено грошові кошти в сумі 4990,01 грн. на рахунок якогось ОСОБА_3. Кошти були переведені через унікальний веб-інтефейс Liqpay. Авторизація здійснювалась через фінансовий номер телефону з використанням паролів, вказаних в SMS-повідомленнях.

Однак, як слідує з листа № 831 від 12.04.2017 року, наданого «VODOFON», SIM-карта з абонентським номером мобільного телефону НОМЕР_1 (номер телефону ОСОБА_2) 02.03.2017 року була замінена в результаті розгляду заявки, складеної співпрацівниками ЦОА. Згаданий номер телефону був відновлений іншим абонентом саме в той час, коли номер телефону відповідача був заблокований (а.с.71-72), а відбулося це з 1100 год. по 1200 год. 02.03.2017 року. В той же час ОСОБА_2 перебувала на дитячому ранку у дитячому садку № 5 в м. Первомайському Харківської області, присвяченому дню матері. Дані обставини у судовому засіданні у своїх показаннях підтвердили свідки: вихователь садку ОСОБА_4 та свекор позивачки ОСОБА_5

Після виявлення блокування сім картки телефону та зняття коштів, відповідачка звернулась до ПАТ КБ "Приватбанк" на гарячу лінію "3700" із заявою, де їй повідомили про те, що з її карткових рахунків зроблено несанкціоноване зняття грошових коштів, як її особистих, так і з кредитного ліміту.

03 березня 2017 року за заявою ОСОБА_2 від 02.03.2017 року до ЄРДР внесено відомості про крадіжку грошових коштів невстановленою особою з банківської карти «ПриватБанку» в сумі 6389,00 грн., що належать відповідачці (витяг з кримінального провадження N 0000168 за ч. 1 ст. 185 КК України) (а. с. 69).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 02 березня 2017 року на загальну суму 6389,00 грн., в тому числі за кредитною карткою в сумі 4990,01 грн., відповідачка ОСОБА_2 особисто не використовувала електронний платіжний засіб. Судом не встановлено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому, суд приходить до висновку, що відповідачка не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки N НОМЕР_6. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа N 6-71цс15).

Таким чином, позивач, на думку суду, передчасно зробив висновок про порушення відповідачем прав та умов кредитування, що потягло несанкціонований переказ коштів з карткових рахунків відповідача на рахунки невстановлених досудовим слідством осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги передчасними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову слід залишити за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1073 ЦК України, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року N 705, ст. ст. 13, 77-81, 128, 141, 259, 265, 267, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Судові витрат, понесені позивачем при подач позову, залишити за останнім.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківської апеляційного суду або через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського,буд.1Д, МФО 305299, код 14360570 на р/р № 3111.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.м.т. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, жителька згідно реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 19.03.2019 року.

Суддя: С. В. Библів