Номер провадження: 22-ц/813/1292/19
Номер справи місцевого суду: 518/1118/18
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третьої особи завідуючої Любашівської районної державної нотаріальної контори про визнання права оренди в порядку спадкування,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом про визнання права оренди в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що між ОСОБА_2 та Ширяївською районною державною адміністрацією Одеської області був укладений договір оренди землі від 28 січня 2005 р. стосовно земельної ділянки площею 50 га (кадастровий номер: :01:003:0047), що розташована на території Макарівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.02.2005 р. за №01.

09 червня 2015 р., на підставі Наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-166/214-15-00 від 09.06.2015 р. була укладена Додаткова угода №35/15 до Договору між Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області (як розпорядником землі у відповідності до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України) та ОСОБА_2 про приведення умов договору до вимог законодавства. 03 серпня 2015 р. Договір був зареєстрований реєстраційною службою Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №41949600.

04.09.2017 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла, він являється єдиним спадкоємцем після її смерті. Він звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про заміну сторони в договорі, на що отримав лист №3-1199/0-1190/6-18 від 04.07.2018 р., за підписом начальника Головного управління Савченко М.Ю., яким у заміні сторони в договорі відмовлено у зв`язку із тим, що єдиним документом, що підтверджує право спадкоємців на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину. Проте, нотаріус, вказуючи на відсутність повноважень нотаріуса щодо зміни сторони у договорі оренди та передачі спадкових прав заявнику на оренду земельної ділянки, рекомендував звернутися до суду.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третьої особи завідуючої Любашівської районної державної нотаріальної контори про визнання права оренди в порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право оренди в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельної ділянки площею 50 га (кадастровий номер::01:003:0047), що розташована на території Макарівської сільської ради Ширяївського району Одеської області відповідно до договору оренди землі від 28.01.2005 р.

Замінено орендаря в договорі оренди землі, (кадастровий номер::01:003:0047) від 28.01.2005 р. на ОСОБА_1

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у внесенні змін до договору від 28.01.2015 року є цілком правомірною, оскільки єдиним документом, що підтверджує право спадкодавців на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, яке видається на ім`я кожного спадкодавця, що прийняв спадщину після закінчення строку, встановленого для прийняття. Визначити коло спадкодавців без отримання в порядку визначеному ст.1276 ЦК України свідоцтва про право на спадщину не надається можливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та Ширяївською районною державною адміністрацією Одеської області був укладений договір оренди землі від 28 січня 2005р., стосовно земельної ділянки площею 50 га (кадастровий номер: :01:003:0047), що розташована на території Макарівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.02.2005 р. за №01.

09 червня 2015 р. на підставі Наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-166/214-15-00 від 09.06.2015 р. була укладена Додаткова угода № 35/15 до Договору між Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області (як розпорядником землі у відповідності до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України) та ОСОБА_2 про приведення умов договору до вимог законодавства.

03 серпня 2015 р. Договір був зареєстрований реєстраційною службою Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №41949600.

Згідно з п.8 Договору оренди землі строк його дії складає 49 років. Цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.43 Договору).

Як вбачається із листа №3-1199/0-1190/6-18 від 04.07.2018 р. Головного управління Держгеокадастру, у заміні сторони в договорі позивачу відмовлено у зв`язку із тим, що єдиним документом, що підтверджує право спадкоємців на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину після закінчення строку, встановленого для її прийняття, та запропоновано ОСОБА_1 надати свідоцтво про право на спадщину, яке б підтверджувало право заявника на спадкування права оренди за вказаним договором.

Також, із листа Любашівської державної нотаріальної контори адресованого позивачу, вбачається, що у державного нотаріуса відсутні повноваження щодо зміни сторони у договорі оренди та передачі спадкових прав заявнику на оренду земельної ділянки та запропоновано ОСОБА_1 у відповідності до п.40 договору звернутися до суду щодо вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання права оренди в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків, спадщини від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в насідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. У відповідності до абз.2 п. 40 Договору оренди землі право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців 27 або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Крім того, ч.3 ст.16 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону.

У відповідності до статті 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 має право оренди в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , та його вимога про визнання права оренди в порядку спадкування нерозривно пов`язана із необхідністю заміни сторони в договорі, що передбачено ст.654 ЦК України, що у подальшому є підставою для реєстрації права оренди за ОСОБА_1 , а тому заявлені вимоги обґрунтовані.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відмова Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у внесенні змін до договору від 28.01.2015 року є цілком правомірною, оскільки єдиним документом, що підтверджує право спадкодавців на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, яке видається на ім`я кожного спадкодавця, що прийняв спадщину після закінчення строку, встановленого для прийняття. Визначити коло спадкодавців без отримання в порядку визначеному ст.1276 ЦК України свідоцтва про право на спадщину не надається можливим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного зі сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом договору.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький