Ухвала

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 644/343/19

провадження № 61-17865ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року у складі судді Клименка А. М. та постанову Харківського апеляційного суду від

03 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа - Коротичанська селищна рада,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2000 року по 05 вересня 2018 року. Встановлення зазначеного факту їй необхідно для прийняття спадщини.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня

2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа - Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області, відмовлено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що наданих заявником доказів недостатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , протягом останніх майже 18 років, з огляду на те, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про недоведеність факту проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю, зважаючи, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять протилежне, зокрема покази свідків, а також докази на підтвердження здійснення позивачем заходів щодо поховання ОСОБА_3 .

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов'язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів на підтвердження того, що між нею та померлим ОСОБА_2 під час їх спільного проживання склалися усталені стосунки, що притаманні сім`ї, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також мали взаємні права та обов`язки, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні справи суди не надали належної оцінки показанням свідків є неспроможними, оскільки суди врахували покази допитаних у суді першої інстанції свідків, але за відсутності інших належних та допустимих доказів, зокрема письмових доказів, які б у сукупності були переконливими та достатніми на підтвердження зазначених обставин, дійшли обгрунтованого висновку про недоведеність заявником її вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від

03 вересня 2019 року ухвалені з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від

08 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа - Коротичанська селищна рада, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак