РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Кідрон О.М., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Бриль П.О. (в режимі відеоконференції), представника третьої особи Ліквідаційної комісії ДП «Селидіввугілля» Лукашкова В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ

До Селидівського міського суду Донецької області надійшла позовна заява про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) переміг у конкурсі відбору на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля». Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва вимоги Позивача було задоволено та визнано протиправною бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерговугілля, Відповідач) щодо наймання Позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля». На виконання вказаного рішення суду Відповідачем було видано наказ про призначення Позивача на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля» та укладено з ним контракт з терміном дії з 30 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2019 року. В подальшому, на думку Позивача без належних правових підстав, його було звільнено з посади Генерального директора ДП «Селидіввугілля» та припинено дію контракту. Вважає, що звільнення проводилося під час періоду тимчасової непрацездатності Позивача та без згоди профспілки підприємства. Копія наказу про звільнення була отримана Позивачем тільки 05.06.2019 року. На підставі викладеного просить визнати незаконним наказ про звільнення Позивача з посади Генерального директора ДП «Селидіввугілля» від 12.12.2018 року № 119 к/к, поновити його на посаді Генерального директора ДП «Селидіввугілля» та стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також стягнути судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просять їх задовольнити. Виконати наказ Відповідача не мав можливості у зв`язку з тим, що його не отримував та перебував на лікарняному.

Представник Міненерговугілля в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що звільнення Позивача відбулося згідно норм чинного законодавства, підставою звільнення стало те, що Позивач не допускав до виконання обов`язків Голову ліквідаційної комісії ДП «Селидіввугілля» та продовжує розпоряджуватися майном підприємства. Про вказані порушення було повідомлено прокуратуру Донецької області та Державну казначейську службу України. Про перебування Позивача на лікарняному стало відомо вже після його звільнення. Вважає, що Позивач не є членом профспілки підприємства через відсутність доказів. Пояснив, що позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, що підтверджене іншими документами в матеріалах справи (не наказом). Трудова книжка позивача знаходиться у Відповідача, оскільки позивач не отримував її. На підставі цього просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник голови Ліквідаційної комісії ДП «Селидіввугілля» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає, що звільнення Позивача відбулося відповідно до вимог закону. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки в даній справі розглядається питання щодо трудових правовідносин Позивача та Відповідача, які виникли між сторонами справи після проведення відповідного конкурсу та призначення на посаду, тому з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.06.2019 року, суд вважає, що спір у цій справі не є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року в адміністративній справі № 826/10496/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задоволено повністю та визнано протиправною бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо наймання ОСОБА_1 на роботу Генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля»; зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України вчинити дії щодо наймання ОСОБА_1 на роботу Генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля».

Контрактом з генеральним директором Державного підприємства «Селидіввугілля» від 29 жовтня 2018 року (реєстраційний № 7-в/18) (далі - Контракт), укладеним між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України в особі Державного секретаря ОСОБА_3 (Уповноважений орган управління) та ОСОБА_1 (Керівник), передбачено, що ОСОБА_1 призначається на посаду генерального директора державного підприємства «Селидіввугілля» (Підприємство) на термін 1 рік з 30 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2019 року включно.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29 жовтня 2018 року № 102-к/к ОСОБА_1 з 30 жовтня 2018 року призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля», на умовах укладеного з ним контракту як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12 грудня 2018 року № 119-к/к ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 12 грудня 2018 року генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля», відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Контракт, укладений з ОСОБА_1 . від 29.10.2018 № 7-в/18, вважати припиненим на підставі підпункту «м» пункту 25 цього контракту (з інших підстав, передбачених законодавством).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.1998 року №12-рп/98 щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпП України акцентовано увагу на те, що незважаючи на ці (які містить ст. 9 КЗпП України) та інші застереження, що містяться у Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства України і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору, тощо.

Таким чином, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

Пунктом 21 Контракту визначено, що Керівник несе персональну відповідальність за: фінансово-господарську діяльність Підприємства; неефективне використання майна та прибутку Підприємства; незабезпечення своєчасної і повної виплати поточної зарплати і прирівняних до неї виплат; організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, відповідно до пункту 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; несвоєчасне надання звітів за формами державного статистичного спостереження; ненадання або несвоєчасне подання на погодження/затвердження проекту фінансового плану та звітів про його виконання; організацію робіт, пов`язаних з дотриманням державної таємниці, мобілізаційної підготовки та цивільною обороною; нецільове використання бюджетних коштів; прострочену дебіторську заборгованість Підприємства, в тому числі при проведенні експортно-імпортних операцій, а також за погашення та обслуговування іноземних кредитів; стан нормування праці на Підприємстві; незастосування штрафних санкцій до постачальників товарів, робіт, послуг, які не виконують умови договору; не виконання обов`язків, покладених на керівника наказами, дорученнями та іншими документами Уповноваженого органу управління; незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів державного фінансового контролю; порушення порядку укладення договорів оренди нерухомого майна, закріпленого за Підприємством на праві господарського відання, та за невжиття заходів щодо погашення заборгованості з орендної плати; ненадання або несвоєчасне надання звітів про виконання показників використання державного майна і прибутку; подання до Уповноваженого органу управління недостовірних даних з питань, що стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства; доведення Підприємства до банкрутства, а також його фіктивне банкрутство; недотримання фінансового та бюджетного законодавства; незаконне та неефективне використання державних ресурсів; невиконання заходів з ліквідації вищевказаних боргів.

До керівника підприємства може бути застосовано такі заходи дисциплінарного стягнення: догана, звільнення.

Пунктом 24 Розділу 5 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» передбачено, що Контракт припиняється: а) у разі закінчення строку дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 25 і 26 цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством.

Пунктом 25 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії: а) у разі систематичного невиконання Керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для Підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафі і т.п.); в) у разі невиконання Підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів, обов`язкових платежів та страхових внесків, а також невиконання Підприємством зобов`язань щодо своєчасності виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; г) у разі неподання в установленому порядку на затвердження або погодження Уповноваженому органу управління річного з поквартальною розбивкою фінансового плану Підприємства або порушення порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектора економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 № 899; д) у разі несплати реструктуризованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини Керівника; е) за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог законодавства з питань охорони праці; є) у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті; ж) у разі допущення зростання обсягів простроченої кредитної заборгованості; з) у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Підприємства, яка за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідних зростанням обсягів реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) Підприємства; и) у разі неподання Уповноваженому органу управління квартальної та річної фінансової звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану Підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; і) у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти; ї) у разі щоквартального невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану Підприємства (додаток 1 до контракту); й) у разі допущення нещасного випадку на виробництві, в результаті якого настала смерть, якщо це викликано невиконанням Керівником обов`язків, передбачених статтею 13 Закону України «Про охорону праці»; к) у разі не забезпечення виконання Закону України «Про запобігання корупції» та/або Антикорупційної програми Підприємства; л) у разі невиконання Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», постанов Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 467 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності», від 30.11.2005 № 1121 «Про затвердження Методики проведення інвентаризації об`єктів державної власності» та від 25.12.2005 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; м) з інших підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до оскаржуваного наказу Відповідача підставою для звільнення Позивача стали - доповідна записка директора Департаменту корпоративних та майнових відносин В. Кальніченко від 10.12.2018 № 12.3-ВН/1647-18, доповідна записка голови комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» Кобиляцького С.В. від 06.12.2018, пояснення ОСОБА_1 від 12.12.2018.

З доповідної записки директора Департаменту корпоративних та майнових відносин В . Кальніченко від 10.12.2018 № 12.3-ВН/1647-18 вбачається, що відповідно до наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 № 557 ДП «Селидіввугілля» перебуває в реорганізації шляхом приєднання до ДП «Національна вугільна компанія» та наказом Міненерговугілля від 30.11.2018 № 609 призначено головою комісії з реорганізації ОСОБА_7 , а ОСОБА_1 всупереч рішенню органу управління, відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не допускає ОСОБА_7 до виконання своїх обов`язків та продовжує незаконно розпоряджатися майном ДП «Селидіввугілля», коштами та печатками. Висловлено пропозицію щодо звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» та розірвання з ним контракту у зв`язку з невиконанням рішень Уповноваженого органу управління.

Стаття 40 КЗпП України визначає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а стаття 41 цього Кодексу - додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

При роз`ясненні цієї норми, Верховний Суд України у пункті 27 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 (з подальшими змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав на те, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

У зазначеній нормі йдеться про одноразове порушення трудових обов`язків, а не про триваюче, що може потягти за собою застосування дисциплінарних стягнень і звільнення з інших підстав.

Отже, важливим елементом застосування цієї норми КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке є одноразове, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність).

Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов`язків.

Але вказаним вимогам оскаржуваний наказ не відповідає, оскільки в ньому зазначено, що звільнення ОСОБА_1 відбувається відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України, тобто за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, але в ньому також зазначено, що таке звільнення відбувається за невиконання обов`язків, покладених на керівника наказами, дорученнями та іншими документами Уповноваженого органу управління, тобто з тексту наказу неможливо однозначно (без двоякого трактування) встановити підстави для звільнення Позивача, що в свою чергу поза розумним сумнівом доводить, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України є таким, що здійснено без законної підстави. Конкретна підстава звільнення стала зрозуміла тільки в судовому засіданні з пояснень представника Відповідача.

Крім того, згідно з пунктами 16, 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством.

Відповідно до п. 6. постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» повідомлення про погодження або вмотивовану відмову в погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

У разі коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову в погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

Доказів щодо звернення Відповідача до Голови Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації з проханням погодити звільнення Позивача з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» суду не надано, хоча при призначенні ОСОБА_1 таке погодження відбувалося, що підтверджено самим Контрактом.

Доводи Позивача щодо відсутності згоди профспілки на його звільнення суд не бере до уваги, оскільки згідно зі ст. 43-1 КЗпП звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП зазначених категорій працівників (керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами) за одноразове грубе порушення трудових обов`язків допускається без згоди профспілкового органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню.

З наданої довідки ДП «Селидіввугілля» від 11.09.2019 року № 1/783 було встановлено, що середньоденна заробітна плата Позивача складає 2 095,67 грн.

У зв`язку з тим, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України було в судовому засіданні встановлено таким, що здійснено без законної підстави, тому на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає: кількість робочих днів 2018 року з 12.12.2018 року (час звільнення) + кількість робочих днів 2019 року по 21.10.2019 року (час ухвалення рішення) Х середньоденну заробітну плату, тобто - (13 днів + 200 днів) Х 2 095,67 грн. = 446 377,71 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору № б/н від 10.01.2019 року «про надання правничої допомоги», складеного 10.10.2019 року у м. Мирноград, загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 8 900 грн., з яких - 3000 грн. за підготовку позову (6 годин), 1400 грн. за складання та направлення двох адвокатських запитів (1,5 години), заяву про забезпечення позову у розмірі 1000 грн. (1 година), заява про доручення доказів 1000 грн. (1 година), письмові пояснення 1000 грн. (3 години) та участь в судовому засіданні 1500 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому його слід стягнути з відповідача у розмірі 4 463,7 грн. (1% від задоволених позовних вимог).

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема: поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 259, 264, 265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі - задовольнити.

Наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12 грудня 2018 року № 119-к/к, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 12 грудня 2018 року генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля» - скасувати.

Поновити з 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля».

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 446 377 (чотириста сорок шість тисяч триста сімдесят сім) грн. 71 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень.

Стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь держави судовий збір у розмірі 4 463 (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , тимчасове місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (), адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 30.

Третя особа - ДП «Селидіввугілля» (), адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41.

Суддя Черков В.Г.