Справа № 466/9473/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2056/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб - Львівської міської ради, ОСОБА_6 про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - Львівська міська рада, ОСОБА_6 про зобов`язання до вчинення дій.

В обгрунтування вимог посилалася на те, що вона є співвласником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником цього будинку є ОСОБА_3 .

Спору стосовно користування розділеною земельною ділянкою у співвласників будинку до 2016 року не виникало.

Лише у 2016 році було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельної ділянкою. В ході розгляду вказаної справи було встановлено, що ОСОБА_3 самостійно встановила частково огорожу із сторони ділянки ОСОБА_6 , чим зменшила площу земельної ділянки якою вона користується та зменшила земельну ділянку, яка була закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 та створила штучно частину земельної ділянки без землекористувача.

При цьому встановлення частково додаткової огорожі було здійснено без рішень органу місцевого самоврядування (здійснила самочинно зміну межі та зміну площі та контурів земельної ділянки).

ОСОБА_3 самостійно зменшила земельну ділянку із своєї сторони на 0,0023 га. При знесенні частини огорожі, яка була встановлена самостійно та незаконно ОСОБА_3 , площа земельної ділянки, її розміри та контури буде відновлена до попереднього стану для будинковолодіння АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначених обставин просила постановити рішення яким зобов`язати ОСОБА_3 відновити межу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати її знести самостійно встановлену огорожу із сторони сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з точки обміру земельної ділянки 32,33,15 до точок обміру 34,35,14 згідно схеми встановлення меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 ,189,191 від 29 червня 2010 року.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила через свого представника ОСОБА_2 оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що спірна додаткова огорожа побудована відповідачем на земельній ділянці, що відноситься до будинковолодіння за АДРЕСА_1 , як додаткова межова споруда, без згоди співвласника будинку НОМЕР_1 та співкористувача земельної ділянки. Спірна додаткова огорожа складається з частин будівельної сітки для бетонування, що призвело до штучної зміни меж між сусідніми земельними ділянками та штучного зменшення земельної ділянки, що закріплена за будинком АДРЕСА_1 .

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 являються співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження за договором із ОСОБА_1 від 07.02.2018 р. частина земельної ділянки пл. 0,0023 га , яка начебто відділена огорожею відноситься до будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Частина 1 статті 158 Земельного кодексу України визначає органи, що вирішують земельні спори. До таких органів відповідно вказаної статті віднесено не лише суди, а також органи місцевого самоврядування та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В частині 3 статті 158 ЗК України визначена підвідомчість розгляду та вирішення земельних спорів органами місцевого самоврядування, а саме спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян.

Такими органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних суперечок, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Жодних рішень Львівської міської ради щодо ділянки, яка відгороджена спірною огорожею, та щодо приналежності її до земельних ділянок, які обслуговують будинки № №189 та 191, суду не подавалось.

Рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Як убачається із письмових пояснень Львівської міської ради та її відзиву на апеляційну скаргуні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не є власниками земельної ділянки, на якій розташований будинок, АДРЕСА_1.

Власником вказаної ділянки є територіальна громада м. Львова.

Для остаточного встановлення порядку користування даною земельною ділянкою усім співвласникам цього будинку необхідно з`явитись у міську раду для вирішення питання її приватизації.

Також ОСОБА_1 було роз`яснено, що частки співвласників будинку у земельній ділянці є рівними, а відхилення від рівності часток можливе при поділі земельної ділянки за рішенням суду. Більш того, ОСОБА_1 було повідомлено, що у випадку наявності судових спорів щодо земельної ділянки розгляд питання щодо приватизації можливий після їх завершення.

ОСОБА_1 звернулася до УЗР ЛМР наприкінці липня 2017 року, в той час коли у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова з липня 2016 року перебувала цивільна справа № 466/6112/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Львівська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Зазначають, що до матеріалів справи не долучено жодної відповіді органу ЛМР, який має повноваження саме щодо вирішення земельних спорів між співвласниками земельних ділянок чи суміжними землекористувачами.

Як вбачається із п. 1.3. Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів ЛМР «Узгоджувальна комісія розглядає земельні спори у межах м. Львова щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні громадян, та додержання громадянами та юридичними особами правил добросусідства». А згідно з п.1.4. Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів ЛМР «Основною формою діяльності узгоджувальної комісії є засідання; основним документом, який створює комісія, є протокол.

За результатами розгляду спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, дотримання громадянами правил добросусідства, узгоджувальна комісія готує своє рішення, яке оформляється відповідно до протоколу і яке підписують голова та секретар узгоджувальної комісії».

Все вищенаведене свідчить про штучний характер поданого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_3 , що додатково підтверджується наступним.

ОСОБА_3 літом 2016 року звернулася до суду із позовними вимогами щодо встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою по фактичним її розмірам, якими користуються сторони у справі.

При цьому, під час розгляду цієї цивільної справи № 466/6112/16 09 листопада 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої було поставлено питання що встановлення фактичного розміру земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та виходячи з цих розмірів виявлення технічної можливості встановлення порядку користування фактичною земельною ділянкою буд. АДРЕСА_1 відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України.

Висновком судового експерта було встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користується земельною ділянкою більшої площі, ніж 1/4 частка і лише після цього, після відновлення провадження у цивільній справі № 466/6112/16 після проведеної експертизи і ознайомлення з висновком експертизи ОСОБА_1 звернулася із вищевказаною заявою до УЗР ЛМР.

До Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 звернулася лише в грудні 2017 року, після того, як у цивільній праві № 466/6112/16 Шевченківський райсуд м.Львова виніс Ухвалу від 15.11.2017р. про призначення додаткової судової будівельно - технічної експертизи, на вирішення якої було поставлено питання: яка ринкова вартість 20,5 кв.м. присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та який розмір грошової компенсації за 20,5кв.м. недостаючої площі, що перепадає на 1/2 частину земельної ділянки, яку співвласник ОСОБА_1 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_3 згідно з Варіанту №2, запропонованого експертом порядку користування фактичною земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1 .

Також у поясненнях Львівської міської ради зазначається, що рішенням Народного суду 3 - ї дільниці Шевченківського району м. Львова від 28-30 вересня 1959 року було розділено присадибну земельну ділянку на дві рівні частини, при цьому північну сторону віддано в користування ОСОБА_15 , а південну в користування ОСОБА_11

Міська рада повністю заперечує твердження ОСОБА_1 про те, що при розгляді справи за №2-126/10, ОСОБА_3 самовільно встановила частину огорожі зі сторони ділянки ОСОБА_6 з метою, щоб довести свій позов до ОСОБА_6

Стосовно огорожі точки обміру Т. 15-Т .32, то вона була встановлена ще в 1959 р. та затверджена комісією міської ради рішенням №289 від 23 березня 1959 року. Дерев`яна огорожа була поновлена на металеву огорожу без зміни розмежувань та розмірів верхньої частини ділянки точки обміру Т. 15-Т .18, проте власники АДРЕСА_2 без відповідних дозволів і погоджень встановлено металеву огорожу точки обміру Т.14 - Т.32 для зменшення площі своєї земельної ділянки у верхній її частині.

До формування так званої ділянки № 3 міська рада не має відношення. Зазначена ділянка належить до будинку №189 , утворена в результаті самостійно перенесеної своєї огорожі власниками буд.№189 , тобто спадкодавцями ОСОБА_6

Ділянка №3 закріплена за будинком АДРЕСА_2 і надана в користування власникам згідно Генерального плану забудови міста від 23 березня 1959 року затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради №289 від 23 березня 1959 року та висновків комісії міської ради, зареєстрованого за кадастровим номером 16240 згідно чинного законодавства.

Львівською міською радою не приймалось рішень щодо долучення діл. №3 до АДРЕСА_1 .

Земельною ділянкою №3 ОСОБА_13 не користувалася і не користується.

Не приймалось також рішень щодо вилучення ділянки №3 з будинку №189 , та її доручення до будинку НОМЕР_1 .

Таким чином позивачкою не подано жодних доказів обставин, на які вона посилається у позові, а саме - на самовільне встановлення спірної огорожі саме відповідачкою та порушення будь-яких прав позивачки з боку відповідачки.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою не подано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому такі до задоволення не підлягають за їх недоведеністю.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залищити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.