Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 636/2615/17

провадження № 61-27662св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Зарожненська сільська рада Чугуївського району Харківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року у складі судді: Оболєнської С. А., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області (далі - Зарожненська сільрада) про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що його мати ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилася спадщина на будинок разом із земельною ділянкою, інших спадкоємців немає. Заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, і на цей час строк для звернення із заявою пропущений та відсутні підстави для його поновлення.

Позивач стверджував, що він доглядає за спірним будинком, сплачує за електроенергію, проводить його поточний ремонт. А тому вважав, що є добросовісним набувачем будинку та наявні всі підстави для визнання за ним права власності на будинок за набувальною давністю.

ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Позивач не проживає в спірному будинку, а тільки доглядає за ним, проводить поточний ремонт та користується земельною ділянкою, що підтверджується довідкою від 10 травня 2017 року № 129, виданою виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що свідчить про відсутність однієї з умов набуття права власності за набувальною давності, як давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Аргументи учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили докази у справі та не встановили її обставини, що призвело до неправильного застосування статті 344 ЦК України. У позивача є всі правові підстави для набуття права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Володіння речами має бути стабільним та безперервним. Вказує, що після смерті матері спадщини не прийняв, оскільки не звернувся у встановлені строки до нотаріуса для прийняття спадщини, підстави для поновлення строку для прийняття спадщини немає.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу призначено досудового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/17274/17, відкритої за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрінком» до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Фонду державного майна України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання права власності.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 12.

Згідно довідки виконавчого комітету Зарожненської сільської ради Чугуївського району, будинок АДРЕСА_1 області зі службовими будовами та спорудами зареєстровано в погосподарській книзі Зарожненської сільської ради під № 806-5 за ОСОБА_2 Земельна ділянка розміром 0,33 га закріплена рішенням виконавчого комітету Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 40 від 14 травня 1996 року.

Суди встановили, що позивач не проживає в спірному будинку, а тільки доглядає за ним, проводить поточний ремонт та користується земельною ділянкою, що підтверджується довідкою від 10 травня 2017 року № 129, виданою виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області і це свідчить про відсутність однієї з умов набуття права власності за набувальною давності, як давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Встановивши, що відсутні умови, передбачені статтею 344 ЦК України для набуття права власності за набувальною давністю, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук