ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7201/19 Справа № 212/1379/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

заявник - виконуючий обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради Яковець Олександр Олегович,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

опікун - ОСОБА_2 ,

лікар-психіатр - Василенко І.А.

прокурор - Ладняк Олександр Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г., (присяжні: Король В.В., Костючок В.А.) у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 березня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

Виконуючий обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» Яковець О.О. звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про госпіталізацію громадянки ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом лікаря психіатра з 02 серпня 2007 року.

28 жовтня 2015 року було встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма.

03 березня 2018 року була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги по виклику поліції в приймальне відділення КЗ «КПНД» ДОР» та оглянута черговим лікарем. У зв`язку з тим, що в клінічній картині шизофренії, параноідної форми у хворої спостерігається загострення параноідної симптоматики зі стійкими маячними ідеями по відношенню до оточуючих, під впливом яких стала злобною, агресивною до сусіда, у зв`язку з чим погрожувала сусіду фізичною розправою, намагалася вдарити його ножем.

03 березня 2018 до лікаря психіатра звернулась опікун останньої із заявою про госпіталізацію до психіатричного стаціонару у зв`язку з погіршенням психічного стану здоров`я.

03 березня 2018 року ОСОБА_1 була оглянута лікарсько-консультативною комісією, яка дійшла висновку, що остання потребує лікування лише в умовах стаціонару, оскільки ОСОБА_1 з причини тяжкого психічного розладу та недієздатності не може надати згоди на госпіталізацію просить госпіталізувати ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару без її згоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року заява виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» Яковця Олександра Олександровича про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару без її згоди, задоволена.

Госпіталізована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області до психіатричного закладу - Комунальний заклад «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» у примусовому порядку.

Рішення допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» Яковця Олександра Олександровича про її госпіталізацію до психіатричного стаціонару без її згоди.

Скаржник вказує на недотримання встановлених законом процедур щодо її затримання та утримання проти її волі у психіатричному закладі з подальшим примусовим введенням психотропних препаратів проти її волі, що є грубим порушенням не тільки відповідного законодавства України, Конституційних прав і свобод людини, а й ст.5 Конвенції захисту прав і основоположних свобод людини.

ОСОБА_1 наголошує на її незаконному затриманні, без її добровільної усвідомленої згоди та без рішення суду, зазначає, що під час її затримання працівники поліції не склали відповідний протокол, не залучили понятих. Вказує на незаконність застосування до неї заходів примусового характеру із застосуванням сили з боку психіатрів, середнього та молодшого медичного персоналу.

Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що ані суд, ані прокурор не забезпечили їй належний судовий захист та право на ефективний юридичний захист і отримання правової допомоги, на, що вона має конституційне право, в судовому засіданні була відсутня її мати, копія рішення не була вручена після його прийняття, а після рішення суду її було піддано ще більш жорстокому введенню психотропних препаратів, внаслідок чого, вона частково втратила пам`ять. Також зазначає, що їй не було відомо про ухвалене 13 квітня 2016 року рішення про позбавлення її дієздатності, яке приймалось без її участі і протягом 2-х років їй не повідомлялось про його існування.

Також, скаржник вважає, що зміст оскаржуваного судового рішення містить неправдиву інформацію, щодо участі її матері в судовому засіданні, наголошує на тому, що мати була відсутня під час судового розгляду справи щодо її примусової госпіталізації до психіатричного закладу.

ОСОБА_1 зазначає, що всі висновки психіатрів є надуманими та ґрунтуються лише на поясненнях окремих осіб, які не є більш важливими ніж її висновки, оскільки існує презумпція психічного здоров`я, передбачена Законом України «Про психіатричну допомогу», вважає, що висновки психіатрів ґрунтуються на суто суб`єктивних твердженнях самих психіатрів, без жодного способу доказової діагностики, які не можна сприймати як достовірні дані, оскільки вони не є належним чином обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , виконуючий обов`язки генерального директора КП «Криворізький психоневрологічний диспансер «ДОР Солонський В.М., просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року без змін. Зокрема зазначає, що суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну правову оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, підстав для його скасування немає.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» «ДОР» Коваленко С.І. яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила з викладених у відзиві на апеляційну скаргу підстав залишити рішення суду першої інстанції без змін, прокурора Ладняка О.А., який також, заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, однак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року, ОСОБА_1 визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуном останньої ОСОБА_2 .

03 березня 2018 року опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до КЗ «КПНД» ДОР» із заявою в якій просила госпіталізувати свою сестру ОСОБА_4 до психіатричного закладу, для проходження лікування у зв`язку із тим, що її психічний стан погіршився, остання виявляє агресію до сусіда, погрожувала йому фізичною розправою, намагалась вдарити його ножем, в зв`язку з чим по виклику поліції була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги на приймальне відділення КУ «КПНД» ДОР».

Згідно висновку ЛКК за №299 від 03.03.2018 року комісія лікарів-психіатрів диспансеру оглянула ОСОБА_1 та дійшла до висновку, що остання страждає шизофренією, параноідної форми у хворої спостерігається загострення параноідної симптоматики зі стійкими маячними ідеями по відношенню до оточуючих, під впливом яких стала злобною, агресивною до сусіда. З неадекватною, асоціальною, агресивною поведінкою, у зв`язку з чим погрожувала сусіду фізичною розправою намагалася вдарити його ножем. При обстеженні свідомість клінічно не змінена, збуджена, непосидюча, погрожує оточуючим розправою, афективно заряджена, розгальмована, настрій нестійкий, емоційно неадекватна, легко роздратовується, афектується, мислення паралогічне з резонерством та тематичними сповзаннями, схильна до імпульсивних дій та агресії, висловлює маячні ідеї відношення та заподіяння шкоди їй з боку батьків та сусідів, критика до захворювання, власного стану та поведінки відсутня, в зв`язку з чим потребує лікування лише в умовах стаціонару.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» Яковця Олександра Олександровича про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару без її згоди у примусовому порядку, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 страждає психічним захворюванням, у зв`язку із чим визнана судом недієздатною та не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу, опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , просила госпіталізувати останню до психіатричного закладу, для проходження лікування, враховуючи те, що ОСОБА_1 внаслідок погіршення її психічного стану виявляє безпосередню небезпеку для оточуючих, може спричинити суттєву шкоду своєму здоров`ю, у суду наявні усі підстави для задоволення заяви, та госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

У випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин.

Відповідно до ч.2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме: рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішення від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Виходячи з вимог статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

У статті 14 цього Закону йдеться про те, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому, протягом 24 годин з часу госпіталізації, огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав на час розгляду судом заяви про примусову госпіталізацію не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

За наявності обґрунтованого висновку ЛКК за №299 від 03.03.2018 року про госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричний стаціонар в примусовому порядку та інших медичних даних, які належним чином досліджені судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність станом на день звернення із даною заявою до суду правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди, оскільки остання страждає тяжким психічним розладом та являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, а тому обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару в примусовому порядку.

В той час, матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання.

При цьому, колегією суддів враховано й те, що судом першої інстанції було дотримано вимоги ч. 2 ст. 340 ЦПК України та розглянуто справу в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ( ОСОБА_4 ), прокурора ( Воїнової А.Ю .), лікаря-психіатра (Василенко І.А.), представника психіатричного закладу, що подав заяву ( ОСОБА_6 ), та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги ( опікуна ОСОБА_2 ), тобто процесуальні порушення при розгляду питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу не встановлені.

До того ж, під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 не заперечувала проти її госпіталізації до психіатричного закладу для проходження лікування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення у справі, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та встановив фактичні обставини справи, зокрема, наявність психічного розладу ОСОБА_1 на час госпіталізації було встановлено на підставах та в порядку, визначеному законом, встановлені обставини, що поведінка ОСОБА_1 становила небезпеку для неї самої та для оточуючих, були наявні підстави, передбачені статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_1 , на час звернення із заявою, в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з діями осіб, які здійснювали виконання оскаржуваного рішення суду та поміщували її до лікувального закладу, а також з діями медичних працівників та методами лікування, які застосовані до нею, що не може бути правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Між тим, апеляційним переглядом встановлено, що оскаржуване судове рішення в порушення норм п.5 ч.3 ст.376 ЦПК України не підписано присяжними Король В.В. та Костючок В.А., а підписано лише суддею Пустовіт О.Г., що є порушенням норм процесуального права і безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, однак допустив порушення норм процесуального права, оскільки рішення не підписано присяжними, зазначеними у рішенні, у зв`язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Яковця Олександра Олександровича (на теперішній час Комунальне підприємство «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради») про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару без її згоди на період з 03.03.2018 по 24.04.2018 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Задовольнити заяву виконуючого обов`язки головного лікаря Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Яковця Олександра Олександровича (на теперішній час Комунальне підприємство «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради») про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару без її згоди на період з 03.03.2018 по 24.04.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: