Справа № 465/473/19
Провадження № 2/465/1894/19
У Х В А Л А

Іменем України

"25" березня 2019 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Потюк В.М.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк», ТзОВ «Бельгійське містечко», з участю третьої особи ТзОВ «Хабконстракт» про визнання недійсним договору поруки, суд -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Представник відповідача ПАТ «Кредобанк» у підготовчому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи його тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач у підготовче засідання не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи, з якого суд вбачає, що таке клопотання є безпідставне, необґрунтоване та без поважних причин, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності.

Інші учасники провадження явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час підготовчого засідання повідомлені були належним чином.

Заслухавши думку представника відповідача ПАТ «Кредобанк», вивчивши подане клопотання, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом судового розгляду у даній справі за позовом ОСОБА_2 є позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки від 08.08.2018 року, який укладено між ТзОВ «Бельгійське містечко» та ПАТ «Кредобанк».

Вказаний договір поруки було укладено для забезпечення виконання кредитного договору №28 від 08.08.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Хабконстракт», тобто між двома юридичними особами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

За змістом пункту 8 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У спірних правовідносинах між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов'язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з об'єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов'язанням.

Вищевказану правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/77312765).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, субєктний склад, спір який виник між сторонами, суд, дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження у даній справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, клопотання представника відповідача, підлягає задоволенню, а провадження у даній справі закриттю, відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 20, 200, 222, 255, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача ПАТ «Кредобанк» - задовольнити.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк», ТзОВ «Бельгійське містечко», з участю третьої особи ТзОВ «Хабконстракт» про визнання недійсним договору поруки - закрити.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 25.03.2019 року.

Суддя Мартинишин М.О.