КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 373/210/19 Головуючий у 1 інстанції: Залеська А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Заришняк Г.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Кивської області від 03 липня 2019 року у складі судді Залеської А.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 28 407 грн. 32 коп., стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 1 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., а судові витрати просив покласти на обох відповідачів.

Позов обґрунтовував тим, що 29 серпня 2018 року приблизно в 11:00 годин на 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро на виїзді з міста Переяслав-Хмельницький Київської області відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mersedes-Benz GL, реєстраційний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта», порушив вимоги п.п.10.1, 12.2 Правил дорожнього руху і допустив зіткнення із автомобілем марки «ZAZ Lanos» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого належний позивачеві автомобіль ZAZ Lanos (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) отримав значні механічні пошкодження і розмір збитків становить 22 414 грн., а ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні і поніс витрати на лікування у сумі 5 993 грн. 32 коп.

Заподіяння моральної шкоди позивач мотивував неможливістю тривалий час користуватися пошкодженим автомобілем, фізичними та душевними стражданнями, пов`язаними з перебуванням на стаціонарному лікуванні від 29 серпня до 07 вересня 2018 року, та вимушеними змінами у своєму житті.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Кивської області від 03 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 28 407 грн. 32 коп., яка складається з наступного: 5 993 грн. 32 коп. - витрат на лікування і 22 414 грн. - шкоди, завданої майну.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн та 5 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5 418 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3612 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача доведено, що ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок ДТП, завдано майнової шкоди на суму 29 407 грн. 32 коп. та що він зазнав фізичного болю у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та вимушених обмежень і змін у повсякденному житті.

Також підлягали до задоволення матеріальна шкода з ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати з ПАТ «НАСК «Оранта» в розмірі 5418 грн. 40 коп і судові витрати з ОСОБА_2 в розмірі 3612 грн.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року приблизно о 11:00 годині на 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро на виїзді з міста Переяслав-Хмельницький Київської області відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mersedes-Benz GL, реєстраційний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта», порушив вимоги п.п.10.1, 12.2 Правил дорожнього руху і допустив зіткнення з автомобілем марки ZAZ Lanos (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів з вини ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль ZAZ Lanos (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) отримав механічні пошкодження і розмір матеріальних збитків згідно висновку експерта склав 23 414 грн., а ОСОБА_1 відповідно до медичних документів були завдані тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), струс головного мозку, дисциркуляторна енцефалопатія 11ст., стійкий больовий церебрастонічний синдром, остеохондроз шийного відділу хребта. ОСОБА_1 зразу ж після ДТП був госпіталізований до Переяслав-Хмельницької ЦРЛ, де перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні від 29 серпня 2018 року до 07 вересня 2018 року і витратив на придбання ліків у цей період 5 993 грн. 32 коп.

Станом на 29 серпня 2018 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 водія транспортного засобу Mersedes-Benz GL (реєстраційний номер НОМЕР_2) була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта».

Встановлено, що 30 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з участю забезпеченого транспортного засобу Mersedes-Benz GL (реєстраційний номер НОМЕР_2) та транспортного засобу «ZAZ Lanos» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_1 , і до повідомлення додав документи на право керування забезпеченим транспортним засобом.

В свою чергу ОСОБА_1 звернувся у ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату йому страхового відшкодування, до якої надав документи, які підтверджують заподіяння йому матеріальної шкоди і шкоди його здоров`ю.

26.12.2018 року НАСК «Оранта» листом відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.

Постановою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КПАП України, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн (а.с.19).

Вказані обставини, як вірно зазначив суд першої інстанції, підтверджуються наступними доказами.

Звітом автотоварознавчого дослідження визначення матеріального збитку власнику автомобіля ZAZ Lanos (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) від 22 грудня 2018 року, яким визначено, що власнику автомобіля ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля завдано матеріальні збитки у розмірі 23 414 грн. (а.с.41-56).

Зведеною таблицею даних попереднього розрахунку розміру матеріального збитку автомобіля ZAZ Lanos (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), складеного 10.10.2018 року на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», визначено розмір збитку в сумі 26611 грн. 13 коп. (а.с.95).

Довідкою комунального некомерційного підприємства Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» №1781 від 19.12.2018 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні від 29 серпня 2018 року до 07 вересня 2018 року і лікувався за власний рахунок (а.с.34).

Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5161/786 від 19.12.2018 року про знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні від 29 серпня 2018 року до 07 вересня 2018 року, в ній зазначено перелік лікарських препаратів, які ОСОБА_1 придбав за власний рахунок (а.с.35)

МРТ-діагностикою ОСОБА_1 від 01.09.2018 року та фіскальним чеком від 01.09.2018 року підтверджується факт оплати МРТ-діагностики в сумі 990 грн. (а.с.37).

Фіскальними чеками аптек від 29.08.2018 року, 30.08.2018 року, 01.09.2019 року, 03.09.2018 року та від 07.09.2018 року позивач підтверджує придбання ліків та медичних засобів в період лікування на загальну суму 5 003 грн. 32 коп. (а.с.38-40)

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «ZAZ Lanos» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) є ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно з ідентифікатором пошуку МТСБУ та наданого представником ПАТ «НАСК Оранта» копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/9917208 від 07.12.2017 року, станом на 29 серпня 2018 року (момент ДТП) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК Оранта» шляхом забезпечення транспортного засобу марки Mersedes-Benz GL, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 . Ліміт відповідальності за завдану шкоду завдану майнову шкоду - 100 000 грн, розмір франшизи - 1000 грн, страховий платіж - 815 грн. 62 коп. (а.с.27,111).

Як вбачається з повідомлення про ДТП, зареєстрованого в ПАТ « НАСК Оранта» за №11164 від 30.08.2018 року, ОСОБА_2 повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 29.08.2018 року з участю забезпеченого страховим полісом транспортного засобу марки Mersedes-Benz GL (номерний знак НОМЕР_2), та додав документи на право керування ним (а.с.128).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , копію якого надав суду представник ПАТ «НАСК Оранта», автомобіль марки Mersedes-Benz GL (номерний знак НОМЕР_2) зареєстрований в Республіці Польща за громадянином ОСОБА_3 (а.с.126).

За Дорученням від 21.04.2017 року (переклад українською від 03.12.2018 року) ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль Mersedes-Benz GL (номерний знак НОМЕР_2), 1996 року випуску, в безоплатне та безстрокове користування на території Польщі, Європейського Союзу, Білорусії, Румунії, Молдавії і України (а.с.127).

Відповідно до листа ПАТ НАСК «Оранта» від 26.12.2018 року причиною відмови у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 є посилання страховика на положення ч.4 ст.380 Митного кодексу України та п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-У1 від 1.07.2004 року, а саме, що ним не надано підтвердження, що ТЗ Mersedes-Benz GL (реєстраційний номер НОМЕР_2) було ввезено на митну територію України ОСОБА_2 , а тому у НАСК «Оранта» відсутні докази, що водій ОСОБА_2 правомірно володів Mersedes-Benz GL (реєстраційний номер НОМЕР_2) на момент настання ДТП.

Спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа - боржник) та договірного зобов`язання, що виникає з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (володілець транспортного засобу).

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплатити страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-У1 від 1.07.2004 року (Далі: Закону) визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором.

Відповідно до ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, на час заподіяння шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, що спричинило заподіяння ОСОБА_1 шкоди, була застрахована у ПАТ «НАСК Оранта».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відхилення аргументів представника відповідача про те, що ОСОБА_2 в момент дорожно-транспортної пригоди керував автомобілем з «єврономерами» і не ввозив цей автомобіль на митну територію України для своїх особистих потреб, а тому таке володіння не є правомірним, а транспортний засіб не можна визнати забезпеченим в розумінні п.1.4 ст.1 Закону, виходячи з наступного.

З пояснень представника ПАТ «НАСК Оранта» та матеріалів справи вбачається, що на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07.12.2017 року між ОСОБА_2 (Страхувальником) і ПАТ «НАСК Оранта» (Страховиком) ОСОБА_2 надав Страховику реєстраційний документ на автомобіль Mersedes-Benz GL (реєстраційний номер НОМЕР_2) та посвідчення водія на своє ім`я на право керування транспортним засобом певної категорії, що відповідає вимогам п.п.2.1, 2.2 Правил дорожнього руху України, ч.9 ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Пунктом 1.4 статті 1 Закону№1961-У1 від 1.07.2004 року визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Уклавши договір страхування 7 грудня 2017 року з ОСОБА_2 Страховик - ПАТ «НАСК Оранта» визнав правомірність володіння ним транспортним засобом в момент підписання страхового Полісу і забезпечив цей транспортний засіб страховою сумою (лімітом відповідальності).

Станом на час заподіяння шкоди Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07.12.2017 року між ОСОБА_2 (Страхувальником) і ПАТ «НАСК Оранта» (Страховиком) був чинним і в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Зміст цього договору не містить будь-яких застережень щодо відмови у виплаті третій особі спричиненої шкоди при настанні страхового випадку з участю автомобіля з іноземною реєстрацією.

В судовому засіданні представник ПАТ «НАСК Оранта» не довів неправомірність володіння ОСОБА_2 забезпеченим транспортним засобом на момент ДТП, оскільки не надав відповідного рішення суду, в тому числі і рішення, пов`язаного з порушенням митних правил ввезення транспортного засобу.

Крім цього, судом не встановлено, а представником ПАТ «НАСК Оранта» не зазначено будь-якого нормативно-правового акту, який містив би спеціальні заборони щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання, а також щодо обмежень у виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу з іноземною реєстрацією.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до вірного переконання, що ОСОБА_2 як страхувальник, правомірно володів забезпеченим транспортним засобом відповідно до вимог п.п.2.1, 2.2 Правил дорожнього руху України, ч.9 ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Саме до такого висновку щодо правомірності володіння забезпеченим транспортним засобом та відсутності встановлення спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового використання дійшов і Верховний Суд у справі №910/14693/17 у подібних за змістом правовідносинах (Постанова ВС від 08.04.2019 року).

Так, у пункті 20 постанови Верховного Суду від 8 квітня 2019 року у справі №910/14693/17 зазначено: «Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб».

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

У пункті 21 вищевказаної постанови Верховного Суду зазначено: «Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України та статті 44 ГК України сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику».

З огляду на вищенаведене, суд дійшов вірного висновку, що укладаючи з ОСОБА_2 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/9917208), страховик ПАТ «НАСК Оранта» взяло на себе зобов`язання виплатити третій особі (потерпілому) шкоду (в межах страхового ліміту відповідальності), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, незалежно від того, що особа, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом є відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях.

На підставі встановлених в суді обставин на поданих сторонами доказів суд також вірно вважав про доведення представником позивача, що ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 , завдано майнової шкоди на суму 29 407, 32 грн., яка складається з наступного: 5993 грн. 32 коп. - витрат на лікування та 23414 грн. - шкоди, завданої майну, внаслідок пошкодження транспортного засобу.

При тому, представник ПАТ «НАСК «Оранта» не заперечував щодо розміру майнової шкоди.

Отже, з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягала до стягнення матеріальна шкода у розмірі 28407 грн. 32 коп., яка зменшена на 1000 грн. франшизи відповідно до умов договору страхування.

З відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягала до стягнення непокрита страховим відшкодуванням матеріальна шкода у розмірі 1000 грн. - франшиза.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи встановлені обставини та докази подані позивачем, суд дійшов вірного висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з вини ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 втратив можливість користуватися належним йому на праві власності автомобілем «ZAZ Lanos» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) від 29 серпня 2018 року до 26 грудня 2018 року, коли спеціалістом було проведено оцінювання матеріального збитку.

Також, в період від 29.08.2018 року до 07.09.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та був позбавлений звичного здорового способу життя.

На підставі викладеного суд вірно погодився з доводами представника позивача, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_1 зазнав фізичного болю у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а також він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та вимушених обмежень і змін у повсякденному житті, що має ознаки моральної шкоди.

Проте, розмір моральної шкоди, визначений позивачем сумою в 15 000 грн., суд вірно вважає надмірним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру правопорушення, глибині душевних страждань потерпілого, а також принципам розумності і справедливості, і тому прийшов до правильного висновку щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., яка підлягала до стягнення з ОСОБА_2 , як особи, з вини якої ОСОБА_1 заподіяно шкоду.

Судом також вірно були розподілені судові витрати на підставі ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України.

Суд вважав, що розмір витрат ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката у розмірі 7800 грн. є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також з часом, витраченим адвокатом на виконання цих послуг.

При тому, посилання представника ПАТ НАСК «Оранта» на завищений розмір витрат на правову допомогу суд вірно вважав необґрунтованими, оскільки відповідачем відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України не надано доказів не співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката Поліщука М.А.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Кивської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: