Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/18525/15-ц

провадження № 61-24337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року у складі колегії Соколової В. В., Немирвської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2007 у розмірі 1 907,38 дол. США (еквівалент 41 428,32 грн), яка складається з 1 794,62 дол. США (еквівалент 38 979,84 грн) - боргу, 23,03 дол. США (500 грн) - штрафу відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг і 89,79 дол. США (еквівалент 1 948,96 грн) - відсотки від суми заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 13 червня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 1 000, 00 (невизначених позивачем одиниць) зі сплатою 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На порушення умов договору позичальник зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 04 серпня 2015 року утворився борг, який банк просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності доказів щодо фактичного надання банком відповідачу кредитних коштів, зокрема, на суму 1 000,00 (огульно зазначених та конкретно невизначених позивачем одиниць) у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути належним доказом того, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів ці Умови визначали сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплату неустойки (пені, штрафів) у випадку порушення зобов`язання з повернення кредиту, оскільки не містять підпису відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову на суму 25 923,03 грн.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені, в іншій частині рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за процентами в межах позовної давності, а саме: за період з 04 серпня 2012 року до 04 серпня 2015 року.

Зокрема, заявник зазначає, що оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, зобов`язання залишилося не виконаним, тому проценти підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності за кожним із платежів відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 249цс15.

Крім того, банк мав право на стягнення пені за порушення умов зобов`язання у межах річної позовної давності.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витребувано вищезазначену справу з Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу № 753/18525/15-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 753/18525/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 червня 2007 між сторонами був укладений договір № SAMDN1021 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, згідно з яким банк відкрив ОСОБА_1 платіжну карту типу MC PLATINUM, термін дії якої 06/08 (шостий місяць 2008 року), валютою картрахунку є долар США.

Кредитний ліміт встановлений сторонами у сумі 0,00 USD, проте пункт 1 передбачає можливість виникнення заборгованості за кредитним лімітом та встановлює проценту ставку за користування кредитом 0,01 % річних протягом 30 днів, на 31 день нарахування процентів за користування кредитом здійснюється, виходячи з базової процентної ставки. Базова процентна ставка на момент укладення договору становить 1,4 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Умовами пункту 4 договору передбачена видача чотирьох карток: № НОМЕР_3 зі строком дії до 06/08 (шостий місяць 2008 року); № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 строком дії 06/09 (шостий місяць 2009 року).

13 вересня 2007 року за рахунком № НОМЕР_3 відбулась зміна кредитного ліміту, він встановлений на рівні 1000. 13 січня 2010 року відбулось переоформлення карти на універсальну № НОМЕР_1 (НОМЕР_2). 19 січня 2012 року знижений кредитний ліміт до 0.

У зв`язку з невиконанням умов договору рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 грудня 2010 року у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2007 року, з останнього стягнута заборгованість у розмірі 22 244,95 грн.

Зазначеним судовим рішенням встановлена наявність заборгованості за цим договором у розмірі 2 835,86 доларів США станом на 12 листопада 2010 року, яка складається з: 1871,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 769,59 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 132,03 долара США - штраф (процентна складова).

Звертаючись знову до суду у вересні 2015 року, банківська установа посилалась на наявність у позивача станом на 04 серпня 2015 року заборгованості у розмірі 41 428,32 грн, з яких 1 794,62 дол. США (еквівалент 38 979,84 грн) - борг за договором кредиту, 23,03 дол. США (500 грн) - штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг і 89,79 дол. США (еквівалент 1 948,96 грн) - відсотки від суми заборгованості відповідно до пункту 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Апеляційний суд установив, що предметом позову у цій справі є стягнення процентів за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись у 2010 році до суду з позовом про стягнення усієї заборгованості за договором про кредитним договором, АТ «КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання основного зобов`язання і з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися. Банк мав право на стягнення тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, проте звернувся до суду з позовом про стягнення процентів за користування коштами та штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, що є підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи скарги про те, що банківська установа має право на отримання процентів з відповідача у межах позовної давності за кожним із платежів та пені за порушення умов зобов`язання у межах річної позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки позовна заява та розрахунок заборгованості не містять вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційний втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, а отже і відсутні підстави для застосування таких вимог судом касаційної інстанції, який перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо оцінки цих доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року в оскарженій частині, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року в частині позовних вимог акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат