Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 209/628/14-ц

провадження № 61-19609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2007 року Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник 06 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме грудень 2009 року. Згідно з кредитним договором позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн. На порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку із чим станом на 07 лютого 2014 року має прострочену заборгованість у розмірі 3 470,26 грн. Останнім днем строку дії картки - грудень

2009 року - визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу із погашення кредиту у розмірі та у строки, встановлені тарифами, при відсутності порушень зі сплати та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором від 06 грудня 2007 року б/н та припинення зобов`язань в цілому. Заборгованість за відсотками, нараховується на прострочену заборгованість за кредитом за період, відповідний загальному терміну позовної давності, а саме із

07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року у розмірі 4 390,90 грн, який визначений за розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками, станом на

07 лютого 2014 року, віднімається розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 07 лютого 2011 року.

Уточнивши позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за відсотками, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом від 06 грудня 2007 року б/н за період

із 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року у розмірі 4 390,90 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором від 06 грудня 2007 року б/н у розмірі 4 390,90 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачем не повернуто, тому проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме за період із 07 лютого

2011 року по 07 лютого 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня

2016 року скасовано у частині стягнення судових витрат та ухвалено нове рішення у цій частині, яким віднесено судові витрати, понесені ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунок держави. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач, як інваліда І групи, звільнена від сплати судового збору, тому суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судовий збір.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що позивач не надав жодного письмового договору, який би підтвердив укладення між нею та банком саме кредитного договору, що свідчить про однобічність розгляду справи, тому висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 06 грудня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 5 000,00 грн та базовою процентною ставкою 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, термін дії якої встановлено до грудня 2009 року.

Отже, кредит надано відповідачу до 31 грудня 2009 року.

Згідно із розрахунком загальний залишок заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами станом на 07 лютого 2014 року становить

6 308,22 грн, у тому числі за період із 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року -

4 390,90 грн.

Задовольняючи позов, суди вважали, що наявні підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом на підставі статті 536 ЦК України.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050

ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення заборгованості за відсотками у межах строку позовної давності є помилковими, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування відсотків після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена, отже, такі вимоги є безпідставними. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до таких вимог не застосовується.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено при неправильному застосуванні положень статті 1048, 1050 ЦК України, що призвело до порушення норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а остання звільнена від сплати судового збору, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,на користьдержави судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко