Дата документу 16.10.2019 Справа № 313/1572/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 313/1572/15Головуючий у 1-й інстанції Калабухова О.А.
Пр. № 22-ц/807/3143/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення вартості майна набутого без достатньої правової підстави

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), який в подальшому уточнив (а.с. 135-136) та в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 вартість насіння соняшника, набутого ним без достатньої правової підстави, в сумі 171071,00 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у жовтні 2013 року до позивача звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням реалізувати ОСОБА_2 врожай насіння соняшника у кількості 16000 кг, які необхідні були ОСОБА_2 для здійснення своєї господарської діяльності. В даному випадку ОСОБА_3 поручився за ОСОБА_2 , що у випадку, якщо між ним та ОСОБА_2 виникнуть будь-які суперечності з даного приводу він буде виступати поручителем та солідарно відповідатиме переді ним в повному обсязі, у противному випадку позивач би відмовився у продажу соняшника. Таким чином, 24 жовтня 2013 року за попередньою усною домовленістю з жителем села Мала Білозерка Василівського району Запорізької області ОСОБА_2 позивачем було йому відвантажено соняшник, вирощений на земельних ділянках, що належать позивачу та його дружині. Відвантаження та вивезення соняшника проводилося з домоволодіння позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно з 10 до 16 години на вантажний автомобіль КАМАЗ з причепом, який належить ОСОБА_2 в присутності водія автомобіля ОСОБА_4 . Після вивезення, соняшник було зважено на вагах олійниці яка знаходиться в с. Мала білозерна по вул . Поштовій, загальна вага соняшника становила 15840 кілограмів після зважування ОСОБА_2 розпорядився соняшником на власний розсуд, при цьому, обіцяв провести розрахунок найближчим часом, проте до сьогоднішнього часу так і не провів будь яких розрахунків та припинив будь - яке спілкування із позивачем з даного приводу, з чого позивач прийшов до висновку що він відмовився від оплати, мотивуючи це тим що, не надав позивачу жодного документа, який би підтверджував факт отримання від позивача соняшника, що дає підстави прийти до висновку що він свідомо ввів позивача в оману. 23 грудня 2013 року, з метою вирішення спірного питання у позасудовому порядку, позивач звернувся до Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області із повідомленням про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального злочину. Проте, 24 квітня 2014 року позивач отримав постанову про закриття кримінальної справи. Підставою для закриття кримінальної справи, виходячи зі змісту постанови, є відсутність у діях ОСОБА_2 ознак вчинення злочину, так як між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Крім того, в ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням працівниками Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області встановлення факт відвантаження позивачем відповідачу насіння соняшника у кількості 15840 кілограмів. Отже, у зв`язку з неможливістю вирішення спірного питання у позасудовому порядку, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення вартості майна, набутого без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, позивач зазначив що ОСОБА_2 без достатніх правових підстав набув належне позивачу майно - врожай соняшника вагою 15840 кг, вирощений позивачем на земельних ділянках, що належать позивачу та його дружині на праві власності. Враховуючи вищевикладене можливо здійснити наступний розрахунок вартості набутого ОСОБА_2 майна без достатньої правової підстави. Відповідно до довідки Запорізької товарної біржи «Гілея» вих. № 81 від 18 червня 2014 року вартість насіння соняшника за одну метричну тону на умовах поставки EXW (франко - елеватор) у 2013 році складала 4900,00 грн. Шляхом проведення розрахунку можливо встановити вартість набутого майна: 15,84 тон. х 4900,00 грн. = 77616,00 грн. Таким чином, ОСОБА_2 без достатніх правових підстав набув за рахунок позивача належний йому врожай соняшника вартістю 77616,00 грн. Відповідно ст. ст. 32, 113 ЦПК України позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів за місцем проживання або місцезнаходженням одного з них за вибором позивача. Позивач також зазначив, що отриманий ОСОБА_2 врожай соняшника є достатньою підстави вважати як набутий без достатніх правових підстав що обґрунтовую наступним: відповідно до ст. 1212 ЦК України п.1. особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому п.2 зазначеної норми передбачено, що її положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно із ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Уразі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи, те що кількість насіння соняшника, що був переданий позивачем ОСОБА_2 у кількості 15840 кг, факт якого встановлено працівниками Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області за заявою позивача та його вартості на момент розгляду судом цієї справи, можливо визначити вищезазначеним розрахунковим, відповідно до якого вартість безпідставно набутого ОСОБА_2 майна складає 77616,00 грн. Також, факт відвантаження позивачем ОСОБА_2 насіння соняшника можу підтвердити показами свідків, які приймали участь у завантаженні соняшника на вантажний автомобіль КАМАЗ з причепом належним ОСОБА_2 , в присутності водія автомобіля ОСОБА_4 . Також, внаслідок того, що ОСОБА_2 не було здійснено із позивачем повного розрахунку за домовленістю та враховуючи те, що ОСОБА_3 поручився солідарно з ОСОБА_2 нести відповідальність перед позивачем за невиконання останнім прийнятих на себе зобов`язань щодо здійснення розрахунку за придбані у позивача насіння соняшника, то позивач вважав, що Відповідачем 2 у цій справі повинен виступати ОСОБА_3 . У подальшому ОСОБА_1 у своєму уточненому позові у цій справі (т.с. 1 а.с. 135-136), посилаючись на те, що на час подачі позову вартість насіння соняшника змінилася, та відповідно до довідки Запорізької товарної біржи «Гілея» вих. № 77 від 01 серпня 2016 року вартість насіння соняшника за одну метричну тону у 2015 році складала 10800,00 грн, просив стягнути з відповідачів 171072,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції ОСОБА_5 О. (т.с. 1 а.с. 7).

Ухвалою суду від 05.11.2015 року (т.с. 1 а.с. 8) провадження у цій справі відкрито.

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Калабуховою О.А. замінено суддю Кравцова С.О. у зв`язку із задоволенням заяви про відвід останньому (т.с. 1 а.с. 79).

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року (т.с. 1 а.с. 148-153) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77616,00 грн. - вартість майна набутого безпідставно.

Стягнуто судові витрати в розмірі 776,16 грн.

В позові відносно ОСОБА_3 відмовлено.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 170-175) просив рішення суду першої скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 198-193) просив рішення суду першої скасувати в частині про відмову у задоволенні позову та винести у цій справі нове рішення, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року (судді Воробйова І.В., Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А. т.с. 1 а.с. 239-243) апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 задоволено; рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77616,00 грн. вартості майна, набутого безпідставно та судових витрат в розмірі 776,16 грн. та відмовлено в задоволені позову до ОСОБА_2 ; в решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року (т.с. 2 а.с. 31-35) рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в порядку часткового задорвлення касаційної скарги ОСОБА_1

10.09.2019 року дана справа надійшла до Запорізького апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 36).

Оскільки, Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 37).

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, тому апеляційний суд має керуватись цією редакцією Кодексу при новому апеляційному перегляді цієї справи.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 2 а.с. 41).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 42) дану справу призначено до нового апеляційного розгляду.

У судове засідання 16 жовтня 2019 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи сторони у цій справі (т.с. 2 а.с. 55-58) позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник останнього - адвокат Патяк А.С. та відповідач ОСОБА_3 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника останнього - адвоката Патяк А.С. та відповідача ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шубіна О.П. (т.с. 2 а.с. 59-61) та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кагановича О.І. (т.с. 2 а.с. 52-54).

Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, що зявились, у тому числі:

-представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шубіна О.П., який у тому числі надав апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру позивача (т.с. 2 а.с. 62);зазначав, що ОСОБА_1 при новому апеляційному розгляді цієї справи наполягає саме на вартості насіння соняшника 171072,00 грн., іншої вартості апеляційному суду не надає;

-представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кагановича О.І., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що адвокат Патяк А.С. переїхав до Києва та на теперішній час вже не є представником відповідача ОСОБА_2 , надавати контррозрахонок вартості насіння соняшника відповідач ОСОБА_2 у цій справі не вважає за доцільне, оскільки не визнає позов позивача у цій справі у повному обсязі, вважає, що підстави для застосування ст. 1212 ЦК України у цій справі відсутні, оскільки, мали місце договірні відносини між ним та позивачем;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задовленні його позову, відповідач ОСОБА_2 - в частині задовлення позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі на суму вартості насіння соняшника 77616,00 грн., керувався ст. ст. 11, 177, 1212 -1213 ЦК України, ст. ст. 208-218 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із такого.

24 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1 відвантажив насіння соняшника вантажним автомобілем КАМАЗ з причепом. Як стверджує позивач, після зваживання соняшнику в с. М. Білозерка по вул . Поштовій, загальна вага соняшника становить 15840 кг. Факт відвантаження підтвердили свідки. Після зважування відповідач розпорядився соняшником на власний розсуд. Як стверджує позивач, вага соняшника склала 15840 кг. Після цього позивач неодноразово звертався до відповідача 1 про сплату коштів за отримання 15840 кілограмів соняшника. За домовленістю на той час загальна вартість зерна соняшника складала 77616 грн., з розрахунку: 15,84 т х 4900,00 грн.= 77616,00 грн. На думку позивача відповідач 1 без достатніх правових підстав набув за рахунок позивача вражай соняшника вартістю 77616,00 грн. Відповідач не заперечив даного факту, тобто, зерно було отримано. Підтвердження сплати за отримане зерно відсутнє.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, саме нормами останнього має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд має враховувати норми ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, якими керувався суд першої інстанції при розгляді цієї справи та ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі (04 жовтня 2016 року).

Так, за змістом ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2.017 року (аналог ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно), містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2.017 року, (аналог ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

В силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду… апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що на підставі ст. ст. 1212-1213 ЦК України ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 у цій справі вартості насіння соняшника, разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки у розмірі цієї вартості.

Крім того, має місце порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, оскільки рішення суду першої інстанції взагалі не містить обґрунтування суду першої інстанції щодо підстав відмови ОСОБА_1 у задовленні його позову у цій справі до відповідача ОСОБА_3

Апеляційним судом встановлено, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зсеїт": його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, яка є обов`язковою для застосування апеляційним судом в силу вимог ст.. 263 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б)набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 11, ч.ч.1.2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 існувала усна договірна домовленість з приводу купівлі-продажу належного позивачу насіння соняшника. 24 жовтня 2013 року позивач відвантажив зі свого домоволодіння, належне йому насіння соняшника, ОСОБА_2 вантажним автомобілем КАМАЗ з причепом. Факт відвантаження підтверджується показами свідків та не спростовано відповідачем.

Проте, ОСОБА_2 в момент вчинення правочину не розрахувався за отримане ним насіння соняшника. Тобто, в момент вчинення правочин не виконано повністю, тому договір купівлі-продажу насіння соняшника між сторонами повинен був укладатися в письмовій формі.

Проте письмового договору між сторонами укладено не було.

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторонами не було погоджено істотні умови договору, а саме кількість, якість, ціну товару, строки та умови його поставки, порядок здійснення оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що договір купівлі-продажу насіння сояшника між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає письмовій формі, а тому є нікчемним в силу закону, який не вимагає визнання його таким в судовому порядку.

Тобто, під час переходу майна від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 була відсутня для цього належна правова підстава, набувач збагатився за рахунок позивача без достатньої підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином, оскільки такий перехід майна суперечить юридичному змісту правовідношення та не ґрунтується на прямій вказівці закону.

Крім того, як встановлено, ОСОБА_2 у суді саме факт отримання насіння соняшнику не оспорював (ст. 61 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року), та заперечуючи проти задоволення позову, не зазначив, на якій правовій підставі отримав спірне майно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на підставі статті 1212 ЦК України вартості безпідставно набутого майна з ОСОБА_2 .

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

ОСОБА_1 у своєму уточненому позові у цій справі (т.с. 1 а.с. 135-136), посилаючись на те, що на час подачі позову вартість насіння соняшника змінилася, та відповідно до довідки Запорізької товарної біржи «Гілея» вих. № 77 від 01 серпня 2016 року вартість насіння соняшника за одну метричну тону у 2015 році складала 10800,00 грн, просив стягнути з відповідачів 171072,00 грн.

В апеляційному суді при новому апеляційному розгляді цієї справи ОСОБА_1 через свого представника наполягав саме на цій вартості насіння соняшника, іншої вартості апеляційному суду не надав.

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи обставинах, саме ця варість насіння соняшника підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у цій справі, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_2 , передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року), у тому числі вартості насіння соняшника, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін, у тому числі відповідача ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

На запитання апеляційного суду у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 . зазначав, що ОСОБА_2 не вважає за доцільне надавати апеляційному суду свій контррозрахунок вартості насіння соняшника, оскільки не визнає позов позивача у цій справі у повному обсязі з підстав, що мали місце договірні відноситни сторін, а тому підстави для застосування ст. ст. 1212-1213 ЦК України у цій справі відсутні.

Проте, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій частині спростовуються тим, що набуття чи збереження майна є безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необхідності солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_3 , як поручителя, вартості насіння соняшника у сумі 171071,00 грн., набутого без достатньої правової підстави ОСОБА_2 , не ґрунтуються на законі.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у цій справі.

За позовом позивача у цій справі, ОСОБА_3 начеб-то виступив поручителем за вищезазначеним усним договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Так, дійсно в силу вимог ст. 546 ч. 1 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою.

За змістом ст. 553 ч. 1 ЦК України 1. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 2. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України: 1. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України).

Проте, вищезазначений усний договір ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах є нікчемним в силу вимог закону з моменту його укладення.

У вищезазначеного нікчемного договору сторін у цій справі нікчемним є також забезпечення виконання останнього порукою ОСОБА_3

Підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку ст. 1212-1213 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) у цій справі відсутні.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду у матеріали цієї справи належних, допустимих доказів на підтвердження набуття, збереження вищезазначеного майна у вигляді насіння соняшника у вищезазначеній кількості ОСОБА_3 взагалі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість насіння соняшника, набутого ним без достатньої правової підстави, 171071,00 грн.; в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

І, навпаки, в разі задовлення апеляційної скарги та позову позивача ОСОБА_1 частково при вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5645,34 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 776,16 грн. (т.с. 1 а.с. 1)+ 934,55 грн. (т.с. 1 а.с.139) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 1881,78 грн. (т.с. 1 а.с. 198) + судовий збір за подачу касаційної скарги 2052,85 грн. (т.с. 2 а.с. 8).

Керуючись ст. ст. 11, 61, 212-214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384, п.п. 9,13 Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вартість насіння соняшника, набутого ним без достатньої правової підстави, 171071,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5645,34 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 21.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.