Дата документу 19.03.2019 Справа № 320/4784/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4784/17 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/807/103/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» про розірвання договору та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та усунення перешкод у користуванні житловим будинком,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_5, ПАТ «Мелітопольгаз» про розірвання договору та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

В обґрунтування позову зазначала, що 11 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2, відповідно до п. 4 якого, договір купівлі-продажу за домовленістю сторін вчиняється за 386787 гривень. Цим же пунктом договору визначено, що цю суму продавець одержав від покупця в безготівковій формі на свій розрахунковий рахунок повністю до підписання цього договору. ОСОБА_5 запевнив позивача про те, що грошові кошти у визначеному договором купівлі-продажу розмірі будуть того ж дня перераховані на її рахунок. ОСОБА_3 повідомила відповідачу про відсутність у неї відкритих на час укладання вказаного договору будь-яких рахунків у будь-якій банківській установі, однак він запевнив, що знайде спосіб, в який їй перерахувати гроші, і запропонував, як варіант розрахунків, зробити це поштовим переказом. Але ні того ж дня, ні до теперішнього часу відповідач грошові кошти у сумі 386787 гривень позивачці не перерахував у жодний спосіб.

До липня 2017 року позивач разом із дочкою постійно проживали в спірному житловому будинку, сплачувала по ньому комунальні послуги в повному обсязі. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням розрахуватися з нею, але він постійно запевняв її, що зробить це найближчим часом, а у випадку, якщо він все ж таки не знайде гроші розрахуватися з нею, то поверне їй спірний житловий будинок шляхом оформлення правочину купівлі-продажу. Однак на початку липня 2017 року відповідач категорично почав заперечувати право проживання позивача з дочкою в цьому будинку, категорично відмовився сплачувати їй гроші або переоформлювати на неї житловий будинок.

За заявами відповідача в липні 2017 року були переоформлені договори з комунальними підприємствами з газопостачання, водопостачання та електропостачання на його ім'я. Більш того, відповідач ініціював своєю заявою до ПАТ «Мелітопольгаз» припинення газопостачання та електропостачання спірного житлового будинку, що унеможливило проживання в ньому. Таким чином, при продажі домоволодіння було порушено порядок проведення розрахунків, які вказані в договорі купівлі-продажу, що є істотними умовами договору, і до теперішнього часу відповідач не сплатив вартість придбаного домоволодіння, що є шкодою для позивачки і значною мірою позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Спірний житловий будинок був побудований на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0781 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Вказана земельна ділянка належала позивачці на праві особистої приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого Мелітопольською міською радою Запорізької області 12.11.2009 року на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 22.10.2009 року № 2/2. Оскільки право власності на земельну ділянку, на якій побудовано спірний житловий будинок, передавалося відповідачу, то вона разом із договором купівлі-продажу житлового будинку вимушена була і укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2015 року. Грошових коштів у сумі 64 823 гривні, як то визначено п. 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка взагалі не отримувала. Таким чином, позивач вважає, що укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2015 року носив формальний характер. Враховуючи відмову відповідача у поверненні позивачу грошей за договорами купівлі-продажу вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

З огляду на вищезазначене просила суд договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 2015 року реєстровий №2857, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвати: розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 серпня 2015 року реєстровий № 2854, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, припинити зобов'язання сторін за вищезазначеними договорами; усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 та ВАТ «Мелітопольгаз» поновити газопостачання у спірний житловий будинок.

В серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

В обґрунтування ОСОБА_5 зазначив, що 01 серпня 2013 року до нього звернулась ОСОБА_3 з проханням про надання їй позики у розмірі 20 000 доларів США, що на той час складало 160 000 гривень. В цей же день у присутності свідка ОСОБА_6 вона отримала гроші та надала розписку, яка підтверджувала отримання нею вищевказаної суми. У якості залогу вона вказала свій будинок АДРЕСА_2. 01 вересня 2014 року до нього знову звернулась ОСОБА_3 з проханням про надання їй позики у розмірі 10 000 доларів США, що на той час складало 130 000 гривень. В цей же день у присутності свідка ОСОБА_6 вона отримала гроші та надала розписку, яка підтверджувала отримання нею вищевказаної суми. Гроші брались без нарахування відсотків на два роки. В серпні 2015 року, коли настав час повернення боргу до нього звернулась ОСОБА_3 з пропозицією придбати за її борги за договорами позики від 01.08.2013 року та 01.09.2014 року житловий будинок АДРЕСА_2. Вони оговорили те, що ОСОБА_3 продає йому житловий будинок та земельну ділянку за експертними оцінками, які були нею проведені 05.08.2015 року та 10.08.2015 року, і які складали 386 778 гривень та 64 823 гривні відповідно.

11 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 були укладені два договори купівлі-продажу: житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, яка обслуговує вказаний будинок. ОСОБА_3 знаходячись у приватного нотаріуса ОСОБА_7 весь час до підписання договору з'ясовувала, яким чином можливо записати пункт отримання нею грошей, щоб вона менше сплачувала податки. Приватний нотаріус ОСОБА_7 порекомендувала записати про зарахування грошей у безготівковому рахунку за житловий будинок та готівкою за земельну ділянку. Позивач погодився з вказаними формулюваннями цих пунктів, тільки наполягав, що повний розрахунок був проведений до підписання договорів, так як гроші ОСОБА_3 вже отримала.

ОСОБА_3 погодилась з пунктом договорів, про те, що вона як продавець отримала повний розрахунок за продані нею житловий будинок та земельну ділянку, і вона не має до нього жодних претензій.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 вводить суд в оману відповідно отримання нею грошей за договором купівлі-продажу житлового будинку, оскільки гроші були отримані нею повністю, готівкою. Тому вважає, що договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_2, укладений 11 серпня 2015 року між сторонами повинен бути визнаний дійсним.

Так, 11 серпня 2015 року була проведена державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_2 за позивачем, як за власником вказаного майна, номер запису про право власності 10760365. Розуміючи неможливість швидкого звільнення будинку ОСОБА_3 та судовими спорами між нею та ОСОБА_8 вони погодились на звільнення житлового будинку АДРЕСА_2 після набранням рішення по справі законної чинності.

30 листопада 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 08.09.2016 року набрало законної сили і він звернувся до ОСОБА_3 про звільнення будинку, так як йому необхідно було окреме проживання з дитиною, оскільки він залишив своїй цивільній дружині спільну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а іншого житла не має. Крім того, ознайомившись з оплатами за комунальні послуги по житловому будинку АДРЕСА_2 було встановлено, що по ним є заборгованість, яку він як власник будинку в подальшому повністю сплатив.

Вважає, що ОСОБА_3 проживаючи в його житловому будинку АДРЕСА_2, чинить перешкоди і він не має можливості як власник користуватись належною йому власністю.

З цих підстав просив суд усунути перешкоди в користуванні позивачем жилим будинком АДРЕСА_2, яке чинить ОСОБА_3 шляхом її виселення без надання іншого приміщення, та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.08.2015 року дійсним.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_3 про розірвання договору та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком - відмовлено

Зустрічний позов ОСОБА_5 - задоволено частково.

Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_5 права користування житловим будинком за АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення. В задоволені іншої частини зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року по цій справі скасувати, та ухвалити нове, про задоволення позову ОСОБА_3

09 жовтня 2018 року ОСОБА_5 надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Зазначає, він ніколи не заперечував ту обставину, що гроші за договорами купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 були отримані під час складання нею розписок про прийняття в борг грошових коштів від нього, про що було зазначено у спірних договорах, під час підписання яких ОСОБА_3 була обізнана про умови та наслідки їх підписання. Вважає рішення суду першої інтонації таким, що прийнято у відповідності до вимог законодавства, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18 березня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність. Просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмови, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.07.2018 року залишити без змін (т. 2 а.с. 58).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, факт попередньої оплати покупцем придбаного за договором купівлі-продажу від 11.08.2015 майна, тобто, факт виконання ним вимог ст. 526, ст. 692 ч.ч. 1, 2, ст. 693 ч. 1 ЦК України, зафіксований чинними договорами, який одночасно є й підтвердженням продавцем прийняття повного виконання зобов'язання та розрахунку, підтвердженого письмовим документом. А отже, суд дійшов висновку, що порушень виконання даних договорів з боку покупця ОСОБА_5 не було. Встановивши, що ОСОБА_3 проживає в спірному житловому будинку без відповідних правових підстав, не є членом родини власника та не має права користування житловим будинком АДРЕСА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_5 в частині усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення підлягають задоволенню.

Проте, з зазначеним висновком суду колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 11 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2857, що також підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власної № 42100640 від 11 серпня 2015 року (т. 1 а.с.8-11, 61).

В пункті 4 вищевказаного договору зазначено, що продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за 386787 гривень. Вказано, що зазначену суму Продавець ОСОБА_3 одержала від покупця ОСОБА_5 в безготівковій формі на свій розрахунковий рахунок повністю до підписання цього договору.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту зустрічного позову ОСОБА_5 він сам визнає факт того, що безготівковий розрахунок за будинок не проводився, вказуючи на те, що гроші за договорами купівлі продажу жилого будинку та земельної ділянки позивачкою були отримані під час складення нею розписок про прийняття в борг грошових коштів від ОСОБА_5

Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На зазначену обставину суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

В матеріалах справи містяться дві розписки ОСОБА_3 щодо отримання нею у борг від ОСОБА_5 грошей.

Від 01 серпня 2013 рокув сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 160 000 грн. для закупівлі будівельного матеріалу для будинку. Грошові кошти були позичені без процентів строком на два роки. В якості залогу вартості є житловий будинок АДРЕСА_2. (т. 1 а.с. 54).

Від 01 вересня 2014 року в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 130 000 грн. без процентів строком на один рік. (т. 1 а.с. 53).

Таким чином, вбачається, що зустрічним позовом ОСОБА_9, та копіями розписок, що маються в матеріалах справи, підтверджена наявність інших правовідносин аніж договір купівлі-продажу.

Висновок суду першої інстанції щодо твердження ОСОБА_3 стосовно не отримання нею грошових коштів за борговими розписками від 01.08.2013 та 01.09.2014 року спростовуються показами свідка ОСОБА_6, яка в судовому засіданні підтвердила факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі зазначеному у розписках також є хибним, та таким що протиречить чинному законодавству.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків факт вчинення правочину, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України).

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Не міг бути прийнятий до уваги судом першої інстанції на підтвердження проведення належного розрахунку готівкою за придбаний будинок і п. 7 договору купівлі-продажу спірного будинку, у якому зазначено, що Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за проданий жилий будинок та відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру, оскільки у даному пункті договору мова йде про отримання Продавцем від Покупця суми в розмірі 386787 грн. до підписання цього договору по безготівковому розрахунку, який в дійсності як встановлено судом не проводився.

Проте, в матеріалах справи міститься відповідь Державної фіскальної служби України на запит, з якого вбачається, що відповідно до Реєстру само зайнятих осіб. Станом на 23.06.2017 року відсутні інформація про відкриті та закриті банківські рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (т. 1 а.с.160).

Частиною першою статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положення статті 651 ЦК України встановлюють, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, невиконання продавцем обов'язку щодо оплати є істотним порушенням договору.

11 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 також був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0781 гектарів, (у тому числі за земельними угіддями: під житловою забудовою одно - та двохповерховою-0,0655 гектарів, під житловою забудовою одно - та двохповерховою-0,0126 гектарів), що знаходиться про АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2854, що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42097594 від 11 серпня 2015 року (т. 1 а.с.55-59).

Пунктом 2.1 цього Договору встановлено, що продаж за домовленістю сторін вчиняється за 64823 гривні. Зазначену суму Продавець одержав від Покупця готівкою повністю до підписання цього договору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що належних і допустимих доказів проведення Покупцем розрахунку з Продавцем за придбаний жилий будинок ОСОБА_5 суду не надано, колегія суддів дійшла висновку, що вимога ОСОБА_3 про розірвання укладених між сторонами 11 серпня 2015 року договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки внаслідок істотного порушення умов цих договорів підлягає задоволенню, оскільки позивач позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні даного договору.

Відповідно до частин 2, 3 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи викладене, а також те, що договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки нерозривно пов'язані між собою, суд вважає, що у зв'язку із розірванням зазначеного договору купівлі-продажу жилого будинку підлягає розірванню й укладений сторонами 11 серпня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій знаходиться цей жилий будинок.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 щодо розірвання договорів купівлі-продажу на підставі вимог частини 2 статті 651 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_5 допустив істотне порушення договору, яке полягало у відсутності безготівкового розрахунку за будинок.

Також, з огляду на вищенаведене вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_3 щодо усунення ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 та ВАТ «Мелітопольгаз» поновити газопостачання у спірний житловий будинок колегія зазначає, що позивачем в цій частині обрано невірний спосіб захисту в розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 не є належним відповідачем, який наділений правом на поновлення газопостачання, а спір з ВАТ «Мелітопольгаз» підлягає вирішенню в іншому провадженні.

З урахуванням наведеного, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» про розірвання договору та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком - задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 2015 року реєстровий № 2857, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 серпня 2015 року реєстровий № 2854, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Припинити зобов'язання сторін за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 серпня 2015 року реєстрові №2857, № 2854.

У задоволенні в іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: