Справа № 428/5339/18
Провадження №2/428/250/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

за участю представника позивача Оверченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління поліції охорони в Луганській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_2 був звільнений відповідачем з роботи з посади охоронника 3 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки в зв`язку зі вступом на військову службу відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України. Звільнення є незаконним, оскільки не допускається звільнення осіб, прийнятих на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду. Оскільки звільнення є незаконним, відповідач має поновити його на роботі та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Спочатку ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав, проте провадження у справі було закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначена обставина є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати незаконним наказ про звільнення від 14.11.2017 року №69 в/с, поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника 3 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Лисичанського міського відділу Управління поліції охорони в Луганській області, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць.

Представник відповідача Управління поліції охорони в Луганській області Григоренко О.В. надала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що звільнення позивача було законним, т.я. станом на день його звільнення особливого періоду, під час якого діє гарантія у вигляді збереження місця роботи, посади та середнього заробітку, не було. З 23.08.2015 року особливого періоду в розумінні Законів України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу» не існує.

Представник позивача адвокат Оверченко О.А. заперечувала проти доводів відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на те, що в Україні діє особливий період.

03.07.2018 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Оверченко О.А., в якій вона просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав позивача поважними та поновити пропущений строк. Поважність причин пропуску строку обґрунтована тим, що 17.11.2017 року дружина позивача отримала поштою лист з повідомленням про звільнення з роботи. 29.11.2017 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. 14.03.2018 року провадження у справі за цим позовом було закрито, про що постановлено ухвалу, яку ОСОБА_1 отримав 21.03.2018 року. На зазначену ухвалу від 14.03.2018 року була подана апеляційна скарга, за результатами розгляду якої 24.04.2018 року Донецький апеляційний адміністративний суд залишив оскаржувану ухвалу без змін. 15.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом за захистом своїх порушених трудових прав.

31.10.2018 року за клопотанням представника позивача адвоката Оверченко О.А. було замінено первісного відповідача Національну поліцію охорони України Управління поліції охорони в Луганській області належним відповідачем Управлінням поліції охорони в Луганській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Оверченко О.А. підтримала заявлений позов. Підтвердила доводи, наведені в позові. Просила його задовольнити та поновити строк на звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник відповідача Управління поліції охорони в Луганській області Григоренко О.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Згодом в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення, діючи відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Управлінням поліції охорони в Луганській області в період з 29.03.2016 року по 14.11.2018 року.

30.10.2017 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу строком на три роки.

14.11.2017 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та копією витягу з наказу від 14.11.2017 року №69 в/с.

Однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України).

Частиною 3 ст. 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Представник відповідача Григоренко О.В. заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на відсутність особливого періоду в країні, під час якого діє гарантія щодо позивача, який був призваний на військову службу за контрактом, у вигляді збереження його місця роботи, посади та середнього заробітку.

Суд не погоджується з цими доводами представника відповідача, виходячи з наступного.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Таким чином, з моменту прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, закон гарантує йому збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу, до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 25.04.2018 року по справі №205/1993/17-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи з порушенням трудового законодавства, без законних на те підстав, а тому наказ про його звільнення підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що відповідає приписам ч.2, 3 ст. 235 КЗпП України.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує, що вимушений прогул тривав з 15.11.2017 року (день, наступний за днем звільнення) по 19.03.2019 року (день ухвалення рішення по справі).

Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу має обчислюватися за період з 15.11.2017 року по 19.03.2019 року в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 20,59 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою за вимогою адвоката ОСОБА_3 .

Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 15.11.2017 року по 19.03.2019 року становить 336 днів (12 робочих днів в листопаді 2017 року, 21 робочий день в грудні 2017 року, 21 робочий день в січні 2018 року, 20 робочих днів в лютому 2018 року, 21 робочий день в березні 2018 року, 19 робочих днів в квітні 2018 року, 21 робочий день в травні 2018 року, 20 робочих днів в червні 2018 року, 22 робочі дні в липні 2018 року, 22 робочі дні в серпні 2018 року, 20 робочих днів в вересні 2018 року, 22 робочі дні в жовтні 2018 року, 22 робочі дні в листопаді 2018 року, 20 робочих днів в грудні 2018 року, 21 робочий день в січні 2019 року, 20 робочих днів в лютому 2019 року, 12 робочих днів в березні 2019 року, що загалом становить 336 робочих днів).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 52226,46 грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки затримки, тобто 20,59 грн. х 336 робочих днів = 52226,46 грн.).

Аналізуючи вищенаведений розрахунок, суд відзначає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку зроблена судом, оскільки цей розрахунок зроблений відповідно до Порядку з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Суд вважає за необхідне відзначити, що ОСОБА_1 пропустив, встановлений ст. 233 КЗпП України місячний строк, протягом якого він мав звернутися з заявою про поновлення на роботі безпосередньо до суду.

Проте враховуючи заяву представника позивача адвоката Оверченко О.А. від 03.07.2018 року, в якій вона просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав позивача поважними та поновити пропущений строк, суд вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з цим позовом.

Поновлюючи строк суд, враховуючи приписи ст. 234 КЗпП України, вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом про захист своїх трудових прав з поважних причин, оскільки помилково звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на роботі в порядку адміністративного судочинства. Суд відзначає, що ухвалу Донецького апеляційного суду від 24.04.2018 року позивач отримав 02.05.2018 року, що підтверджується листом Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 19.10.2018 року №842. До Сєвєродонецького міського суду Луганської області позов ОСОБА_1 надійшов 15.05.2018 року. За таких обставин суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку позивачем та, враховуючи, що він звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області протягом місячного строку від дня отримання ухвали Донецького апеляційного суду від 24.04.2018 року, вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений строк.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 2114,40 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах стягнення заробітної плати за один місяць та в частині поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору, визнавши причини пропуску строку поважними.

Визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 від 14.11.2017 року №69 в/с та поновити ОСОБА_1 з 15.11.2017 року на роботі на посаді охоронника 3 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Лисичанського міського відділу Управління поліції охорони в Луганській області.

Стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2017 року по 19.03.2019 року в розмірі 52226 (п`ятдесят дві тисячі двісті двадцять шість) грн. 46 коп., визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області на користь держави судовий збір в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць та в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 22.03.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління поліції охорони в Луганській області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 27, .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 27.

Третя особа: Луганський обласний військовий комісаріат, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , .

Суддя Ж. І. Кордюкова