22-ц/804/1010/19
2-1285/05

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 2-1285/05

Номер провадження 22-ц/804/1010/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар Герасимова Г.Є.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_4

субєкт оскарження державний виконавець Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року, у складі судді Яненко Г.М.,

у справі за скаргою ОСОБА_4

на дії державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5

В с т а н о в и в:

В січні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Великоновосілківський РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області або ВДВС) ОСОБА_5, в якій просила визнати неправомірним рішення державного виконавця Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2005 року про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження у відповідності до вимог ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними дії державного виконавця Пирог С.М., які виразились в порушенні вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо ненадання копії постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця надати копію вказаної постанови; визнати неправомірними дії державного виконавця Пирог С.М., які виразились в порушенні вимог п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розгляду її заяви від 10 січня 2019 року не в повному обсязі, ненадання витребуваних документів без зазначення причин та зобовязати надати інформацію та документи відповідно до заяви.

В мотивування скарги зазначила, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області № 2-1285 від 17 жовтня 2005 року з ОСОБА_6 стягнуто на її користь на утримання доньки Діани, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

18 жовтня 2005 року виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення суду, надійшов до Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області та розпочато виконавче провадження № 1439767. Аліменти вона отримувала на картковий рахунок до серпня 2018 року, з вересня 2018 року виплату аліментів припинено з невідомих їй причин.

10 січня 2019 року нею подано заяву до Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, в якій просила надіслати на її адресу належним чином завірені копії постанов про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження, якщо таке є в наявності, а також довідку-розрахунок про фактично сплачені аліменти за період з 15 вересня 2005 року по 10 січня 2019 року.

Того ж дня начальником Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_5 надано відповідь, в якій зазначено, що вказаного виконавчого провадження на виконанні немає та відсутня можливість надати витребувані документи.

Вказує, що державний виконавець не надав обґрунтованої відповіді на її заяву, не зазначив чому не можливо надати постанови про відкриття та закриття виконавчого провадження, не зважаючи на те, що згідно даних ВП-спецрозділ у провадженні існує виконавче провадження № 1439767, яке завершене, тому існують відповідні процесуальні документи державного виконавця. Крім того, надання неправдивої відповіді щодо її подальших дій для відновлення виконавчого провадження є свідомим та таким, що вводить в оману та перешкоджає подальшому виконанню рішення суду про стягнення аліментів.

В порушення вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» їй не надіслано постанову про завершення виконавчого провадження.

На момент прийняття державним виконавцем постанови про завершення виконавчого провадження не існувало та не могло існувати підстав, передбачених ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тому вона є незаконною та такою що порушує права неповнолітньої дитини на отримання аліментів.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії начальника Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, державного виконавця Пирога С.М. відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги на дії державного виконавця.

Зокрема зазначила, що судом не звернуто увагу на те, що нею оскаржено дії державного виконавця Пирог С.М., які полягали в тому, що він прийняв незаконну постанову про закінчення виконавчого провадження, порушив вимоги ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині ненадання копії даної постанови, а також порушив вимоги п.3 ч.2 ст.18 Закону, оскільки заяву від 10 січня 2019 року не розглянуто в повному обсязі, не надано витребуваних документів.

Судом не досліджено та не витребувано належних доказів у справі, не надано оцінки витягу ВП спецрозділ, не витребувано його оригінал.

Судом з надуманих підстав зроблено висновок про направлення виконавчого листа на виконання до іншого органу Головного управління юстиції у Донецькій області.

Не відповідає обставинам справи також висновок суду про те, що державний виконавець Пирог С.М. не є субєктом оскарження.

Судом не враховано, що порушуються права дитини на отримання аліментів.

На виконання ст.360 ЦПК України Великоновосілківським РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області не подано відзив на апеляційну скаргу.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 та представник ВДВС не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.55, 56, 67, 73). Від ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність (а.с.63).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а ухвали суду - скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2005 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

18 жовтня 2005 року виконавчий лист по примусовому виконанню даного рішення суду надійшов до державного виконавця та розпочато виконавче провадження № 1439767, що підтверджується витягом виконавчого провадження від 26 червня 2018 року.

Судом також встановлено, що відповідно до протоколу судового засідання від 07 жовтня 2005 року відповідач ОСОБА_6 працював помічником судді Великоновосілківського районного суду Донецької області, тобто посадовою особою органу державної влади.

Судом також прийнято до уваги, що виплату аліментів ОСОБА_4 відновлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суд виходив з того, що п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на момент виникнення правовідносин, було передбачено, що виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи покладається на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі.

Суд прийшов до висновку, що наявні підстави вважати, що виконання рішення про стягнення з ОСОБА_6, як посадової особи Великоновосілківського районного суду Донецької області, мало бути скеровано до виконання до головного управління юстиції в Донецькій області, що виключає наявність виконавчого провадження у Великоновосілківському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, про що й зазначено у листі-відповіді начальника відділу ОСОБА_5

Суд також прийшов до висновку, що Великоновосілківський РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, зокрема, державний виконавець, начальник відділу ОСОБА_5 не є субєктом оскарження.

З такими висновками колегія суддів не може погодитись, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», «Про виконавче провадження» та «Про державну виконавчу службу» (який був чинним на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження).

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У період знаходження вищевказаного виконавчого листа на примусовому виконанні у Великоновосілківському РВ ДВС з 19 жовтня 2005 року по 06 грудня 2007 року спірні правовідносини регулював Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV).

Підвідомчість виконавчих проваджень відділу (підрозділу) примусового виконання рішень органів державної виконавчої служби встановлено ст.20-1 Закону № 606-XIV. Відповідно до п.1 ч.2 даної статті на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень: за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів державної влади, місцеві суди, міські або районні ради чи районні державні адміністрації, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, а також інші територіальні підрозділи органів державної влади.

Згідно з п.8 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами 2 та 3 вказаної статті передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Порядок направлення документів виконавчого провадження передбачався ст.27 Закону № 606-XIV, відповідно до якої копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

За умови авансування стягувачем в порядку, передбаченому цим Законом, витрат на проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися учасникам виконавчого провадження рекомендованими листами.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам факсимільним зв'язком або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, направлені факсимільним зв'язком або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державним виконавцем або іншою особою, уповноваженою державним виконавцем, документи виконавчого провадження можуть бути вручені особисто сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 10 січня 2019 року до Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, заявник просила надіслати на її адресу постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження, якщо таке є в наявності, а також довідку-розрахунок про фактично сплачені аліменти, починаючи з 15 вересня 2005 року по 10 січня 2019 року (а.с.25).

Розглянувши заяву, ВДВС листом від 10 січня 2019 року № 14.38-332/147 повідомлено заявника ОСОБА_4 про те, що виконавчого провадження на виконанні не має, надати запитувану довідку-розрахунок про фактично сплачені аліменти відділ не має можливості. Також повідомлено, що у разі бажання відновити виконавче провадження, необхідно звернутись до суду, який видав виконавчий документ для отримання дублікату, предявити його до відділу, написавши відповідну заяву (а.с.26).

Як вбачається з витягу ВП - спецрозділ від 26 червня 2018 року, виданого Великоновосілківським РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, виконавче провадження № 1439767 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1285 від 17 жовтня 2005 року Великоновосілківського районного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі ? частини доходів завершено. 18 жовтня 2005 року виконавчий лист надійшов до державного виконавця, 19 жовтня 2005 року старшим державним виконавцем Піскаревським Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 06 грудня 2006 року матеріали виконавчого провадження передано заступнику начальника відділу ОСОБА_5, яким 06 грудня 2007 року закінчено виконавче провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 у звязку з фактичним повним виконання рішення (а.с.22).

Згідно з заявою ОСОБА_6 від 12 грудня 2018 року, як помічника судді Великоновосілківського районного суду, до ТУ ДСА України в Донецькій області, заявник просить утримувати із заробітної плати аліменти в розмірі ? з усіх видів доходів на користь ОСОБА_4 на відповідний картковий рахунок в АТ «ОщадБанк» з грудня 2018 року, а також утримувати заборгованість по аліментам, яка виникла з вересня по листопад 2018 року у розмірі 1000 грн. щомісячно до повного погашення заборгованості (а.с.32).

Як вбачається з інформаційного листа № 1059 від 13 березня 2019 року Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, станом на 12 березня 2019 року виконавчого провадження № 1439767 з виконання виконавчого листа № 2-1285, виданого Великоновосілківським районним судом Донецької області 17 жовтня 2005 року про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у розмірі ? частини щомісячно на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виконанні немає. Загальний строк зберігання виконавчих проваджень відповідно до Інструкції з діловодства в органах ДВС становить 3 роки (а.с.71).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції у порушення ч.1 ст.450 ЦПК України розглянуто справу не залучивши до участі у справі боржника ОСОБА_6, що позбавило суд першої інстанції в повній мірі встановити обставини, які мають значення для справи.

При цьому апеляційний суд також позбавлений можливість встановити обставини по справі, оскільки нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено на стадії апеляційного розгляду справи можливості залучення до участі боржника.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом невірно застосовано норму п.1 ч.2 ст.21 Закону № 606-XIV, помилково зазначивши ст.21, замість вірної ст.20-1, положеннями якої передбачено підвідомчість виконавчих проваджень, що стосуються боржників - органів влади, а не їх посадових осіб. При цьому ОСОБА_6 виступав боржником у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, як фізична особа, його дії, як посадової особи органу державної влади, не входили до предмету спору у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів вважає, що у справі відсутній взаємозвязок між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими учасниками у справі.

Судом залишено поза увагою, що стягувачем ОСОБА_4 подано скаргу на дії державного виконавця з пропуском строку, передбаченого ч.3 ст.37 Закону № 606-XIV, в межах якого може бути оскаржено постанову про закінчення виконавчого провадження. Стягувач із заявою про поновлення строку звернення до суду зі скаргою не звернулась.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як розяснено в п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судове рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а скаргу задовольнити.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розглянувши у порушення норм цивільного процесуального законодавства справу без участі боржника ОСОБА_6, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, а також порушив конституційне право останнього на участь у судовому засіданні та проігнорував вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд.

Судочинство в Україні ґрунтується на основних засадах, визначених ст.129 Конституції України, зокрема рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року, заява № 17748/91).

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції фактично не встановлено обставин справи, не надано оцінки доказам, порушено процесуальні норми та неправильно застосовано норми матеріального права, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 березня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3