РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20947/18

пр. № 2/759/3010/19

13 березня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.

при секретарі Котляр Ю.М.,

за участю представника позивача Вах М.Е., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,-

встановив:

27 грудня 2018 р. ПрАТ СП "Партнер" звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 18 100,00 грн., інфляційні втрати 3 322,62 грн., 3 % річних 518,26 грн., пені - 23 636,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по вул. Жмеринській, 1-а в м. Києві відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування. 16.10.2009 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_2 був підписаний договір № 5225 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у автогаражі № 12 на автостоянці № 5, що по вулиці Жмеринській, 1-а в м. Києві.

Відповідно до вказаного договору, позивач зобов'язався виконувати обов'язки по зберіганню автомобіля "Сеат", 2007 року випуску, державний номер знак НОМЕР_1, а відповідач зобов'язувався виконувати обов'язки з оплати щомісячно внесків за охорону та на експлуатаційні витрати.

Проте, відповідач користуючись послугами позивача не виконує належним чином зобов'язання з оплати охорони гаражного боксу та автомобіля, належних відповідачу, у зв'язку з чим, станом на 11.12.2018 р. виникла заборгованість на загальну суму 18 100,00 грн., яку позивач просить стягнути, також позивач просить стягнути суму інфляційних витрат в розмірі 3 322,62 грн., 3 % річних в розмірі 518,26 грн., пеню в розмірі 23 636,00 грн. та судовий збір в сумі 1762 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 січня 2019р. (а.с.47-48).

Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Ухвалою суду від 17 січня 2019р. підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.72-73).

04.03.2019р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до 18 850,00 грн. (а.с.88-92).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені в заяві та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, при цьому зазначив, що він дійсно більше трьох років не сплачечує членські внески, оскільки вони для нього непомірні, Також зазначив, що він є інвалідом 2 групи, а позивач не надає йому жодних пільг на оплату витрат по утриманню автостоянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по вул. Жмеринській, 1-а в м. Києві відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування (а.с. 17).

16 жовтня 2009р. між СП «Партнер» та ОСОБА_2 був підписаний договір № 5225 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у автогаражі № 12 на автостоянці № 5, що по вулиці Жмеринській, 1-а в м. Києві (а.с.18).

Встановлено, що наказом позивача № 122 від 30.12.2016 р., з 01.01.2017 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат по автостоянці № 5 по вул. Жмеринській, 1-а в м.Києві - 400,00 грн. (а.с. 26).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України визначено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст. 977 ЦК України договір на зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

За змістом ч.1 та ч.2 статті 901, ч.1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно д ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов'язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Судом встановлено, що належний відповідачу гаражний бокс № 12 по вул. Жмеринській, 1-а в м. Києві обслуговується ПрАТ СП «Партнер», а саме, зберігання та охорона майна, при цьому встановлено, що відповідач ОСОБА_2 постійно користується послугами позивача. З моменту передання відповідачем майна на зберігання ПрАТ СП «Партнер», між сторонами існували зобов'язання реального характеру по договору зберігання транспортних засобів.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов'язкові платежі та податки (а.с.28-33).

Встановлено, що з моменту укладення між сторонами договору, відповідач неналежно виконує свої зобов'язання щодо оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, внаслідок чого станом на 11.02.2019р. утворилась заборгованість за загальну суму 18 850,00 грн., яку відповідач правомірно просить стягнути.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наявність суми боргу в розмірі 18 850,00 грн., сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір пені в сумі - 23 636, 00 грн., значно перевищує суму заборгованості по основному боргу (18 850,00 грн.) та приймаючи до уваги, що відповідач є пенсіонером та інвалідом 2 групи (а.с.99), суд вважає необхідним зменшити неустойку до розміру основного боргу, а саме: до 18 850,00 грн. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних.

Стосовно стягнення судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн., то суд вважає ці витрати віднести за рахунок держави, оскільки відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 322, 509, 527, 529, 530, 611, 625, 901, 903, 936, 977 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 27, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ СП "Партнер" суму боргу в розмірі 18 850,00 грн., інфляційні витрати 3 322,62 грн., пеню 18 850,00 грн., 3% річних 518,26, а всього на загальну суму 41 540 (сорок одна тисяча п'ятсот сорок) грн. 88 коп.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державного казначейства України на користь ПрАТ СП "Партнер" 1762 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту рішення.

Дані позивача: Приватне акціонерне товариство спільне підприємство "Партнер", 03148, м.Київ, вул. Жмеринська, 1-а; р/р5 в АТ "Райффазен Банк Аваль", МФО 380805, .

Дані відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 19 березня 2019р.

СУДДЯ БАБИЧ Н.Д.