Справа № 459/865/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2677/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 квітня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 (НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_2, АДРЕСА_2) аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 203 (двісті три),43 грн. щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 р. до повноліття дитини.

Припинено нарахування і стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Червоноградським міським судом Львівської області на підставі рішення від 13 квітня 2011 року у справі №2-479/11 та відкликано такий.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що з оскаржуваним рішенням не погоджується в частині задоволення позовної вимоги стягнення з ОСОБА_2 (НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_2, АДРЕСА_2) аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 203 (двісті три),43 грн. щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 р. до повноліття дитини, вважає, що в цій частині рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у нього є ряд важких хронічних захворювань, що підтверджуються довідками, а відтак у нього виникає періодична потреба у стаціонарному лікуванні.

Крім того, звертає увагу, на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції та на момент подання апеляційної скарги він також, знаходився на стаціонарному лікуванні.

Також покликається на те, що ним не заперечується факт отримання пенсії та страхових виплат, однак такі не покривають в повній мірі витрат на його лікування та забезпечення життєдіяльності.

Відтак, вважає, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, та прийшов до хибного висновку про розмір стягуваних з нього аліментів.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягуючи такі у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку після вступу в силу рішення по даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року, від якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 квітня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 13.01.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час, як встановлено, ОСОБА_6 знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Дитячий аутизм» та «Бронхіальна астма», являється дитиною з інвалідністю, у зв'язку із чим отримує соціальну допомогу, потребує медикаментозного лікування та рекомендовано санаторно-курортне лікування, що також підтверджується копіями інформації аптеки про роздрібні ціни на препарати та виписки з медичної карти стацхворого.

ОСОБА_6 проживає із матір»ю - ОСОБА_4, яка здійснює постійний догляд за ним та не має можливості працювати.

Довідкою №3161/1-6 від 30.05.2018 року стверджується, що ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам у розмірі, яка з квітня 2018 року становить 1946,40 гривень, інших доходів у неї немає.

Кошти які отримує ОСОБА_4 в якості соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, не вистачає для забезпечення усіх матеріальних потреб її та дитини, а також на лікування дитини.

Відповідач ОСОБА_2 аліменти в повній мірі не сплачує, станом на 01 січня 2018 року за ним рахувалась заборгованість по аліментах у розмірі 8923,64 грн., що підтверджується копією розрахунку, згідно копії квитанції від 15 травня 2018 року стверджується, що відповідач сплатив на користь позивачки 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

З долучених до матеріалів справи документів встановлено, що відповідач має постійний дохід: отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2395,80 грн. та страхові виплати у розмірі 1837,29 грн., що підтверджується довідками 22 травня 2018 року та 25 лютого 2018 року.

Крім того, відповідач перебуває на обліку як безробітний в Червоноградська МФ ЛОЦЗ з 09 лютого 2018 року, що підтверджується довідкою №389 від 07 травня 2018 року.

Як вбачається із копій медичних документів (виписки з медичних карток, протокол, довідка, епікриз, індивідуальна програма реабілітації, консультація) відповідач являється інвалідом 3 групи внаслідок трудового каліцтва - «закрита черепно-мозкова травма», а також він перебував в зоні проведення АТО, у зв'язку із чим стан його здоров'я значно погіршився і він часто потребує стаціонарного та/або амбулаторного лікування.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків України.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що також підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року у справі за №143 цс 13.

Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як передбачено ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Відповідно до п.18 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Ст.48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що аліменти у вигляді твердої грошової суми у розмірі 500 грн., які стягуються з відповідача на підставі рішення суду, є значно меншими за мінімальний гарантований державою розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже погіршують матеріальне становище відповідачки та негативно впливають на інтереси та потреби неповнолітньої дитини сторін.

Задовольняючи позов, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, а також те, що сукупний дохід відповідача є значно вищим ніж дохід позивача, дійшов правильного висновку що з відповідача слід стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що також відповідатиме реальній можливості позивача сплачувати відповідні кошти та додаткові витрати.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1409,60 грн., суд першої інстанції помилково не врахував, що відповідно до п. 18 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються, зокрема, пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Також відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Відтак, з аналізу даних норм закону вбачається, що суд першої інстанції не вправі був покладати обов'язок з сплати судових витрат на ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи містяться документи, які засвідчують його статус як учасника АТО.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, рішення в частині стягнення судового збору скасуванню, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року - в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1409,60 грн. - скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Струс Л.Б.

Цяцяк Р.П.