Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 727/10216/16-ц

провадження № 61-33076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Владичана А. І., Литвинюк І. М., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № Е/V07988, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 170 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту

24 квітня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № Е/V07988-2, відповідно до умов якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 площею 56,20 кв.м, житловою площею 40,80 кв.м, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 07 грудня 2016 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 735 383,65 доларів США, з яких: 157 552,43 доларів США заборгованість за кредитом; 295 899,51 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 281 931,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2010 року договір іпотеки від 26 квітня 2007 року № Е/V07988-2 визнано недійсним.

21 травня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці від 22 грудня 2010 року скасовано.

Однак квартира, яка є предметом іпотеки, була продана ОСОБА_1

АТ КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № Е/V07988 у розмірі

8 710,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 227 250,16 грн звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 площею 56,20 кв.м, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріально укладеного договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 227 250,00 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативними-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_1 а інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки). Стягнути судові витрати.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 08 червня 2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці шлюб між

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. За час перебування у шлюбі у

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Будучи законним представником малолітніх дітей померлого ОСОБА_3 , позивачка не прийняла спадщину після його смерті, подавши до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

Оскільки боржник за основним зобов`язанням - ОСОБА_3 помер, і у нього відсутні спадкоємці (правонаступники), зобов`язання за його кредитним договором припиняються у зв`язку з неможливістю виконання.

Квартира, яка є предметом іпотеки, на час передачі її в іпотеку була особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки була куплена до шлюбу з ОСОБА_3 , що відображено у іпотечному договорі.

Діти померлого, як спадкоємці за законом першої черги спадкування, спадщини не прийняли, інші спадкоємці відсутні.

З припиненням основного зобов`язання за кредитним договором від

26 квітня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» внаслідок смерті божника та відсутності спадкоємців (правонаступників) обов`язки за договором іпотеки припинилися.

Зміна власника майна, яким є ОСОБА_1 , не впливає на те, що іпотека за договором іпотеки є припиненою, оскільки боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_3 помер, відповідно є припиненим його основне зобов`язання за кредитним договором, а відтак припиненим і похідне від нього зобов`язання - яким є іпотека.

ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 26 квітня

2007 року № Е /У07988-2, який укладено між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду мста Чернівці від 20 лютого

2017 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та позовні вимоги

ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2017 року виключено зі складу третьої особи ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою задоволено.

Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором від 26 квітня

2007 року № Е/V07988-2, який укладено між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 317, відповідно до умов якого, передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із смертю ОСОБА_3

Скасовано вжиті заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 27 грудня 2016 року, щодо накладення заборони на відчуження (арешт) майна, а саме: на квартиру

АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності

ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , місцевий суд виходив з того, що обов`язки ОСОБА_2 за договором іпотеки на спірну квартиру припинилися у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_3 , а зміна власника нерухомого майна, яким є ОСОБА_1 , не впливає на факт припинення іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня

2017 року скасовано.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № Е/V07988 в розмірі 8 710,24 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,20 кв.м, житловою площею 40,80 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною 227 250,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 7 158,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 704,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що відсутність спадкоємців після смерті боржника у кредитному зобов`язанні не є підставою для припинення зобов`язання. Оскільки до ОСОБА_1 перейшло право власності на спірну квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, та до спірних правовідносин підлягає застосування стаття 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідачку. У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе боржником зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість. Вказаний кредитний договір забезпечений іпотекою - квартирою, право власності якої належало на час укладання договору іпотеки ОСОБА_2 Банк, відповідно до правил Закону України «Про іпотеку» та узгоджених з відповідачем умов іпотечного договору має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з початковою ціною 227 250,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про виселення, апеляційний суд виходив із того, що у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 має у власності інше житло, а тому дійшов висновку про те, що вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII до указаних правовідносин застосуванню не підлягають.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

10 липня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду апеляційної інстанції зроблені всупереч нормам матеріального права, які регулюють зазначені правовідносини, зроблені всупереч правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, а також всупереч роз`ясненням, які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Зміна власника майна, яким є ОСОБА_1 , не впливає на той факт, що іпотека за договором іпотеки є припиненою, оскільки боржник за основним зобов`язанням - ОСОБА_3 помер, а відповідно, є припиненим його основне зобов`язання за кредитним договором від 26 квітня 2007 року

№ E/V07988.

Судом апеляційної інстанції не встановлено дійсної заборгованості за кредитним договором, та не враховано судові рішення, яким вже було звернуто стягнення на інше майно.

Суддя Владичан А. І. є прямо пов`язаною особою з АТ КБ «ПриватБанк» оскільки є позичальником за кредитним договором.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Чернівці.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-33076св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року оскаржується в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині позовних вимог ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою.

Касаційна скарга не містить аргументів щодо не згоди з рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про виселення, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України оскаржуване судові рішення судом касаційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ Е/V07988, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі

170 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 24 квітня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № Е/V07988-2, відповідно до умов якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 площею 56,20 кв.м, житловою площею 40,80 кв.м, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

22 грудня 2010 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці договір іпотеки № Е/V07988-2 від 26 квітня 2007 року визнано недійсним.

14 квітня 2014 року, у період чинності рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2010 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала спірну квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2010 року скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_2 , будучи законним представником малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину, немає.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором станом на 07 грудня 2016 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 735 383,65 доларів США, з яких:

157 552,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 295 899,51 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

281 931,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що відсутність спадкоємців після смерті боржника у кредитному зобов`язанні не є підставою для припинення зобов`язання. Оскільки до ОСОБА_1 перейшло право власності на спірну квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, то до спірних правовідносин підлягає застосування стаття 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідачку. У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе боржником зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість. Вказаний кредитний договір забезпечений іпотекою - квартирою, право власності якої належало на час укладання договору іпотеки ОСОБА_2 Банк, відповідно до правил Закону України «Про іпотеку» та узгоджених з відповідачем умов іпотечного договору має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 має у власності інше житло, а тому дійшов висновку про те, що вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII до указаних правовідносин застосуванню не підлягають.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановив наявність заборгованості за кредитним договором, яка на час звернення до суду з даним позовом не погашена, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна АТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Суд апеляційної інстанції встановив відсутність підстав для припинення договору іпотеки у зв`язку із смертю боржника.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором від 26 квітня 2007 року

№ Е /У07988-2, який укладено між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1

Як було встановлено, квартира АДРЕСА_1 14 квітня 2014 року була відчужена іпотекодавцем ОСОБА_2 новому власнику - ОСОБА_1

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Аналіз вказаної норми матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що новий власник іпотечного майна у разі придбання майна, що є предметом іпотеки, набуває всі права та обов`язки за іпотечним договором, які були у попереднього власника (іпотекодавця).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав та інтересів судом встановлено статтею 16 ЦК України, зміст частини першої якої визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга статті 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів.

Системний аналіз вказаних норм права, дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягає дійсне порушене право позивача.

ОСОБА_2 станом на час звернення до суду із зустрічними позовними вимогами не є власником майна, яке перебуває в іпотеці банку, відповідно, її права та інтереси іпотечним майном не зачіпаються, оскільки у зв`язку з укладенням 14 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу нерухомого майне, яке є предметом іпотеки, всі права та обов`язки за іпотечним договором, відповідно до правил статті

23 Закону України «Про іпотеку» перейшли до нового власника - ОСОБА_1 .

Оскільки даною іпотекою, яка виникла на підставі договору іпотеки, укладеного 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_2 , права та інтереси останньої не зачіпаються, ОСОБА_2 не є належним позивачем у справі за позовом про визнання іпотеки припиненою. І саме з цих підстав апеляційний суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою.

Тому рішення апеляційного суду в наведеній частині, з підстав передбачених частиною першою статті 412 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою.

Колегія суддів залишає без змін рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_1 , яка відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» є іпотекодавцем, рішення суду в цій частині не оскаржувала. Права та інтереси ОСОБА_2 зверненням стягнення боргу на іпотечне майно не порушені.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеку припиненою скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеку припиненою відмовити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило