Справа №639/4043/18
Провадження №2/639/300/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Пивоварової Т.В., Волкової С.І.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , в якому позивач просить суд поділити спільну сумісну власність подружжя; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ; визначити частки сторін у спільному майні рівними - по 1/2 за кожним; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя; залишити за відповідачем право власності на 1/2 частину автомобіля HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 16.11.1985 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 651. 12.06.2013 роки позивач з відповідачем сумісно на спільні кошти під час шлюбу придбали автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 № двигуна НОМЕР_17 . Сторони оформили право власності на чоловіка, тому транспортний засіб зареєстрований за відповідачем на підставі вантажної митної декларації №500060703/3/002704, довідка-рахунок НОМЕР_5 , що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 05.06.18 року № 31/20-2509 щодо реєстрації транспортних засобів за гр. ОСОБА_3 . Згідно консультаційного повідомлення № 202/2018 про оцінку транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 13.06.2018 року, ринкова вартість автомобіля аналогічного HYNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 без корегування по пробігу та технічному стану на 13.06.2018 року може складати 295 049,63 грн. Незважаючи на те, що вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідач користується автомобілем самостійно на свій розсуд без відома позивача та чинить їй перешкоди в користування цим транспортним засобом, на що не має ні законного, ні морального права. Відповідач ОСОБА_3 не бажає добровільно оформити на позивача право власності на 1/2 частину автомобіля та не бажає компенсувати позивачу вартість 1/2 частини автомобіля, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя.

02.08.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2018 рокуприйнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Призначено підготовче засідання.

На адресу суду 07.12.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що 12.06.2013 року дійсно відповідачем ОСОБА_3 був придбаний автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 в Торговельній організації ((6301) ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків №1 ГУМВС України в Харківській області). Цей автомобіль відповідачем ОСОБА_3 був придбаний без згоди дружини, за особисті кошти, які, в свою чергу, були отримані відповідачем ОСОБА_3 за продаж спадкового нерухомого майна - 1/2 квартири, яка належала його батькові ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначена квартира АДРЕСА_2 була продана ОСОБА_6 , 1970 року народження, який в свою чергу продав дану частину квартири в 2009 році ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу р.№368, 17.11.2009 року, приватний нотаріус ХМНО Аверіна М.Е.). Також, позивачем ОСОБА_2 , в 2010 році була написана відмова на його користь на все майно, що належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для підтвердження цього факту представником відповідача було направлено адвокатський запит до П`ятої ХДНК, на що була отримана відмова у наданні необхідної інформації. Відповідач вважає, що автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 , коричневого кольору, № двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_8 придбаний за власні грошові кошти відповідача ОСОБА_3 , що може бути підтверджено доказами отримання власних грошових коштів, в тому числі, за продаж власного майна, отриманих в порядку спадкування. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.12.2018 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.08.2018 року змінено в частині визначення виду забезпечення позову. Заяву ОСОБА_2 - задоволено частково. Заборонено відповідачу здійснювати відчуження у будь-який спосіб автомобіля HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Позивачем ОСОБА_2 15.01.2019 року надано відповідь на відзив відповідача, в якій позивач зазначає, що згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 18.03.2011 року ОСОБА_3 дійсно отримав спадщину від ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією. Оцінка спадкового майна на день смерті спадкодавця становить 1305 грн. 79 коп. Із суми спадщини 1305 грн. 79 коп., було видано ТВБВ «Ощадбанком» на поховання ОСОБА_8 згідно з діючим в той час законодавством України 500 грн. У відзиві на позовну заяву про поділ спільного сумісного майна подружжя від 06.12.2018 року зазначено, що ОСОБА_3 було продана 1/2 частина спадкового нерухомого майна, яка належала його батькові. В доданій до суду копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2007 ОСОБА_3 отримує спадщину і стає спадкоємцем 1/6 (однієї шостої) частини квартири (8,52 m2). Оцінка спадкового майна по свідоцтву про права на спадщину за Законом від 11.01.2017 р. становить 3815 грн. Зазначена 1/6 (одна шоста) частина квартири АДРЕСА_2 була продана. Але до відзиву на позовну заяву про поділ спільного сумісного майна подружжя договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не надавався. 07.12.2018 року № 31/20 -5314 Міністерство внутрішніх справ України регіональний сервісний центр в Харківській області надав довідку про те, що 29.05.2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зняв з обліку для реалізації автомобіль OPEL OMEGA з державним номерним знаком НОМЕР_9 Автомобіль OPEL OMEGA, з державним номерним знаком НОМЕР_9 належний подружжю ОСОБА_9 був продай, а кошти за проданий автомобіль були додані на придбання автомобіля HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, № двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_10 . Разом з тим, 23.04.1998 року подружжя ОСОБА_9 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_10 згідно з договором купівлі-продажу, реєстраційний номер Н8-679, продало 3-х кімнатну квартиру загальною прощею 68,7 m2, за адресою АДРЕСА_3 . Виконавчий комітет Московської районної ради своїм рішенням від 07.04.1998 року надав дозвіл від імені неповнолітньої доньки підписати договір купівлі-продажу її батькові ОСОБА_3

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про виклик свідка - задоволено. Викликано в судове засідання свідка ОСОБА_11 Від клопотання про витребування доказів представник відповідача ОСОБА_1 відмовився через надання таких доказів разом з відповіддю на відзив.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові та відповіді на відзив обставини, зазначила, що автомобіль було придбано на кошти від продажу спільного нерухомого майна - трикімнатної квартири та від продажу автомобіля OPEL OMEGA, а не за власні грошові кошти відповідача. При цьому позивач зауважила, що позов пред`явлено не з метою поділу автомобіля в натурі, а позовні вимоги стосуються саме визнання права власності за позивачем на половину майна подружжя, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 проти задоволенні позову заперечував, просив відмовити у повному обсязі, однак наприкінці розгляду справи позицію змінив, вважаючи, що з огляду на використані відповідачем особисті грошові кошти за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину автомобіля.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 16.11.1985 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблений відповідний актовий запис №651 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 , виданого повторно 29.11.2017 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_3 » (а.с.7).

Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.01.1990 року (справа №2-176/90) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16.11.1985 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 06.02.1990 року, однак актовий запис на підставі вказаного рішення не вчинено, що визнано учасниками справи в судовому засіданні, отже, згідно з нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю, шлюб вважається таким, що не було розірвано.

Разом з тим, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_12 , виданим 15.05.2019 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано 13.11.2018 року, про що зроблений відповідний актовий запис №203.

На підставі договору купівлі - продажу Х-П № від 24.05.2013 року та згідно з актом прийому-передачі автомобіля від 12.06.2013 року ОСОБА_3 придбав у Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків» автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 за 185600 грн. 00 коп.(а.с.99-102).

З інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 05.06.2018 року № 31/20-2509 щодо реєстрації транспортних засобів вбачається, що автомобіль HYNDAI ELANTRA, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі вантажної митної декларації №500060703/3/002704, довідки-рахунку ААВ052346 (а.с.10).

Згідно з консультаційним повідомленням №202/2018 про оцінку транспортного засобу, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 13.06.2018 року ринкова вартість автомобіля аналогічного HYNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 без корегування по пробігу та технічному стану на 13.06.2018 року може складати 295 049,63 грн. (а.с.11-19).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_13 , виданого 11.03.2006 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблений відповідний актовий запис №3938 (а.с.74).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.2007 року, ОСОБА_3 отримав спадщину та став спадкоємцем 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 . Оцінка спадкового майна відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом від 11.01.2017 р. становить 3 815 грн. (а.с.75-76, 94).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 18.03.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 спадщину, яка складається. з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією. Оцінка спадкового майна на день смерті спадкодавця становить 1305 грн. 79 коп. (а.с.93).

З інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 07.12.2018 року № 31/20-5314 щодо реєстрації транспортних засобів вбачається, що 29.05.2013 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зняв з обліку для реалізації автомобіль OPEL OMEGA з державним номерним знаком НОМЕР_9 (а.с.95).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Московської районної ради від 07.04.1998 року №67/3 дозволено ОСОБА_3 від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформити договір купівлі-продажу частини кв. АДРЕСА_4 . Дозволено від імені неповнолітньої дочки підписати договір купівлі-продажу частини вищезазначеної квартири її батькові (а.с.96).

23.04.1998 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_10 згідно з договором купівлі-продажу реєстраційний номер Н8-679 продали 3-х кімнатну квартиру, загальною прощею 68,7 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_3 за 16415 грн. (а.с.97).

Представником відповідача на підтвердження заперечень проти позову надано копію розписки, складеної ОСОБА_3 20.05.2013 року, відповідно до якої останній отримав від ОСОБА_11 в борг у строк до 01.01.2020 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 10000 доларів США, а також копію розписки, складену ОСОБА_11 . 20.05.2013 року, який відповідно до розписки отримав в якості застави за борговим зобов`язанням на еквівалент 10 000 доларів США золотий годинник з логотипом «Павел Буре» без зазначення від кого (а.с.110-111).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив викладені в розписках боргові зобов`язання ОСОБА_3 та в якості отриманої ним застави пред`явив суду золотий годинник з логотипом «Павел Буре».

В судовому засіданні позивач впізнала вказаний вище годинник, підтвердила, що він належить її колишньому чоловіку - відповідачу, однак заперечувала проти тих обставин, на підтвердження яких відповідачем надані розписки та годинник.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що дійсно відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Однак, за змістом пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності.

В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу та знаходиться на даний час у користування відповідача. Докази того, що майно набуто виключно або частково за кошти, які належали особисто відповідачу ОСОБА_3 або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування відсутні, оскільки всі грошові суми від правочинів, на які посилається відповідач в якості доказів щодо отримання належних йому особисто грошових коштів є вкрай недостатніми для висновку про придбання ним спірного автомобілю саме за власні грошові кошти. При цьому суд не бере до уваги в якості доказу отримання грошей позивачем за договором позики, оскільки така позика також вчинена під час шлюбу і відповідачем не доведено факт її здійснення з метою саме придбання спірного автомобілю. Отже за таких обставин, а також враховуючи підтверджені позивачем документально і визнані представником відповідача факти продажу трикімнатної квартири під час шлюбу подружжя та автомобілю OPEL OMEGA, суд виходить із презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, оскільки протилежне не доведено відповідачем, і вважає за необхідне визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль «HYUNDAI ELANTRA», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 і визнати ідеальні частки подружжя у цьому майні рівними без його реального поділу. Також, враховуючи відсутність вимог про стягнення грошової компенсації про розподілі неподільної речі, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , залишивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку зазначеного автомобіля. Отже у зв`язку зі зміною формулювання позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення від 08.08.2005 року, серія НОМЕР_14 . Відтак, частково задовольняючи позов, суд вважає за необхідне судові витрати за позовом у вигляді судового збору в розмірі 1 475, 25 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи і звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль «HYUNDAI ELANTRA», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 і визнати ідеальні частки подружжя у цьому майні рівними без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , залишивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку зазначеного автомобіля.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 у вигляді судового збору в розмірі 1 475 (одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) гривень 25 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_15 виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17.11.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_16 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак зареєстрованим за вказаною адресою не значиться.

Повне рішення складено 22.10.2019 року.

Суддя Н.В.Баркова