З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(в порядку спрощеного позовного провадження)
13.03.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Дубановська І. Д. , при секретарі Огер О. А.,учасники справи: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Відповідач про свою позицію щодо позову суд не повідомив.
11.12.2018 року розгляд справи відкладений, через неявку відповідача.
13.02.2019 року розгляд справи відкладений, через неявку відповідача.
13.03.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: відповідач повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а позивач надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідно до довідки про місце проживання та склад сімї № 6894 від 04.10.2018 року виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради у житловому приміщенні зареєстрованим значаться позивач, відповідач та ряд інших осіб.
Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 19.09.2002 року (а.с. 18), згідно акту про фактично проживаючих осіб (а.с. 9) відповідач не проживає в належному позивачу на праві часткової власності житловому приміщенні з 19.09.2002 року, без поважних причин.
Отже, наявні умови передбачені ст. 71 ЖК УРСР для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням належному позивачу на праві часткової власності.
Водночас, в частині позбавлення відповідача права користування житловим суд відмовляє, оскільки позивачем фактично заявлено дві тотожні за своїм змістом позовні вимоги, а визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням достатньо для ефективного захисту порушених прав позивача.
Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
В іншій частині вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку встановленому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи повністю або частково до Київського апеляційного суду, у порядку встановлену законом, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в нарадчій кімнаті та проголошене 13.03.2019 року.

СуддяОСОБА_12