ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 638/14811/18

Провадження № 22-ц/818/4113/19

01 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року в складі судді Цвірюка Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів у зв`язку із порушенням умов договору.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2017 року до неї звернулась ОСОБА_2 і запропонувала встановити металопластикові вікна та розповіла про умови. За умовами договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язувалась організувати роботи по виготовленню і передачі ОСОБА_1 у власність ПВХ конструкції, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язувалась сплатити за них 13733 грн. з розстрочкою платежу. Коли позивач погодилась на пропозицію, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 поїхали до офісу, який знаходиться за адресою: м. Харків , вул . Бібліка , 37А , де позивач підписала всі документи, що запропонувала їй ОСОБА_2 . Як зазначає позивач, в силу свого похилого віку, вона погано бачить, а тому підписала документи не читаючи, так як ОСОБА_2 не викликала в неї жодних підозр у непорядності. Як потім з`ясувалось, ОСОБА_1 підписала і кредитний договір, який ОСОБА_2 роздрукувала з комп`ютера, тому в цьому договорі не було мокрої печатки, крім підпису ОСОБА_3 , яку ОСОБА_1 не знає. В момент підписання, як зазначає позивач, вона думала, що підписує документи потрібні для установки та отримання металопластикових вікон на суму 13733 грн. Після оформлення всіх документів, ОСОБА_1 отримала банківську картку і поїхала додому. Ввечері того ж дня донька позивача перевірила документи, та розповіла, що на ім`я ОСОБА_1 був оформлений кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк» на суму 28011,61 грн, що більш ніж в два рази більше вартості замовлених вікон.

Позивач зазначає, що укладати кредитний договір вона не мала наміру, а відповідач скористалась її похилим віком і станом здоров`я та надала на підпис разом із документами і кредитний договір. 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Акцент-Банк», щоб з`ясувати як закрити кредитний договір, але в банку їй відповіли, що без участі ОСОБА_2 це неможливо, так як гроші поступили на її розрахунковий рахунок. В той же день позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору, де її заяву прийняли та запевнили у тому, що необхідно дочекатись відповіді, однак відповіді вона так і не отримала. Відповідно до умов договору № BD00047 вбачається, що обов`язок по доставці та монтажу вікон покладений на відповідача, однак ОСОБА_1 так і не отримала повідомлення про доставку, хоча зі свого боку умови договору виконала у повному обсязі, перерахувавши кошти на рахунок ОСОБА_2 . У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернулась до Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, та змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав в порядку Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути пеню за кожен день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 126892,92 грн , а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн, суму, яку позивач сплатив за договором в розмірі 13733 грн, збитки, які виникли у зв`язку з укладенням договору від 24 жовтня 2017 року в розмірі 11190, 55 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «Акцент-Банк», про захист прав споживачів у зв`язку з порушенням умов договору відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що апелянт не була повідомлена про готовність до передачі виробів, а самі вироби не були передані у власність апелянта, що порушує умови вищезазначеного договору. Суд вирішив питання про неможливість визнання правочину недійсним всупереч вимогам апелянта щодо розірвання договору у зв`язку з невиконанням його умов, та як наслідок не можна визнати, що оцінка була здійснена на підставі всебічного, повного та об`єктивного їх дослідження.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про захист прав споживачів у зв`язку з порушенням умов договору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про захист прав споживачів у зв`язку з порушенням умов договору.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 11 год. 00 хв. 01 жовтня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 24 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір ВD 00047, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язалася організувати роботи по виготовленню ПВХ конструкцій (вікон) і передачі у власність ОСОБА_1 , а остання - виплатити ФОП ОСОБА_2 відразу грошові кошти в сумі 13733,00 гривень (а.с. 11).

Пунктом 3.3 вказаного договору передбачено, що перед придбанням продукції замовник зобов`язаний самостійно ознайомитися зі споживчими властивостями товарів та послуг (а.с. 11).

Згідно Додатку № 1 до Договору ВD 00047 ОСОБА_1 повідомлено, що розірвання вищезазначеного договору не допускається, у випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту. ОСОБА_1 підтверджено, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, а також про надання їй у повному обсязі інформації про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержано. (а.с. 12).

Особисті підписи ОСОБА_4 у договорі від 24 жовтня 2017 року та додатку до нього, підтвердив представник позивача у суді.

Окрім того, заява позичальника від 24 жовтня 2017 року, укладена з ПАТ «Акцент-Банк» та паспорт кредиту також особисто підписані ОСОБА_4 , що підтверджено її представником в судовому засіданні першої інстанції. (а.с. 14.15).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на введення її в оману співробітниками ФОП ОСОБА_2 , але у зв`язку з невиконанням умов договору просить його розірвати.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(стаття 1054 ЦК України).

Статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій.

Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит.

Відмова від договору про споживчий кредит є підставою для припинення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем. Кредитодавець або третя сторона зобов`язані повернути споживачу кошти, сплачені ним за такі додаткові чи супутні послуги, не пізніш як протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит, якщо такі послуги не були фактично надані до дня відмови споживача від договору про споживчий кредит у порядку, визначеному законодавством.

Право на відмову від договору про споживчий кредит не застосовується щодо: 1) договорів про споживчий кредит, виконання зобов`язань за якими забезпечено шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів (правочинів); 2) споживчих кредитів, наданих на придбання робіт (послуг), виконання яких відбулося до закінчення строку відмови від договору про споживчий кредит, встановленого частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 653 ЦК України передбачено у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. (Стаття 654 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною другої статті 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

За вимогами пункту 5 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Судом встановлено, що на час укладення договору від 24 жовтня 2017 року № BD 00047 ОСОБА_1 була ознайомлена з його змістом і наслідками порушення зобов`язань за цим договором, що підтверджується її особистим підписом у договорі.

Додаток № 1 до договору № 00047 визначено, що розірвання договору не допускається. Підписуючи цей документ ОСОБА_1 підтвердила, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки. Також вона підтвердила, що їй у повному обсязі надана інформація про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги укладення договору про надання кредиту, строк,на який кредит може бути одержаний.

В додатку зазначено, що нею уважно прочитано та добровільно підписано, без будь-якого примусу з повним розумінням його змісту.

Додаток № 1 до договору № 00047 містить особистий підпис ОСОБА_1

Належність підпису ОСОБА_1 сторонами не оспорювалася, крім того, цей факт був підтверджений представником позивача в судовому засіданні першої інстанції.

Підписавши оспорюваний договір з додатком до нього, позивач тим самим підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з його умовами, виразила свою згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту.

Згідно із Законом споживач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. Під час пропонування продукції споживачу надана у чіткій та зрозумілий спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Встановлені факти повністю спростовують твердження позивача про ненадання їй повної інформації і тим самим - введення її, як споживача, в оману щодо істотних умов договору.

Як свідчать матеріали справи, згідно з п. 7.6 договору замовник повідомлений про неможливість одностороннього розірвання договору згідно доповнення № 3 к постанові Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затвердженого переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну та поверненню. Згідно даного переліку скло нарізне під розмір поверненню не підлягає.

В додатку № 1 до договору також було вказано, що ОСОБА_1 під час укладення договору належним чином повідомлена, що ПВХ конструкції виготовляються з використанням скла, розкроєного під визначений нею, покупцем (замовником) індивідуальний розмір.

Згідно Додатку № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затверджений перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню).

Відповідно до даного переліку скло, нарізне або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягають поверненню.

ПВХ конструкції, що виготовлені під розмір, визначений покупцем, враховуючи зміст ст. 184 ЦК України є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Враховуючи вищевикладене, розірвання договору не допускається.

У випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту відповідно до Глави 71 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Як вже встановлено вище, ОСОБА_1 , підписуючи цей документ, підтвердила, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки.

Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення, а саме заміри, виїзд майстра, оформлення заявки заводу виробника. Банком було переведено грошові кошти, та у свою чергу зроблено замовлення на завод-виробник та оплата рахунку - фактури. Після зарахування коштів на рахунок підприємства 27 жовтня 2017 року замовлення було відправлено в роботу.

Пунктом 3.2 договору від 24 жовтня 2017 року виконавець зобов`язаний передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 21 робочого дня.

Згідно з п. 3.5 замовник зобов`язаний прийняти готові вироби особисто, або забезпечити присутність свого представника.

Замовник зобов`язується надати доступ до віконних отворів та джерела електроенергії. (П. 3.8 договору).

Згідно з п. 3.10 договору замовник підписує акт прийому - передачі виробів або надає мотивовану відмову від підписання з вказівкою недоробок. У разі не підписання замовником акту прийому-передачі і не надання мотивованої відмови виконавець має право не передавати виріб у власність замовника.

Відповідно до акту прийому-передачі згідно замовленню № ВD - 00047 від 27 жовтня 2017 року 09 листопада 2017 року замовнику було доставлено замовлення у строк, визначений в договорі, але позивач не відкрила двері, про що свідчить запис в акті. (а.с. 84). Відповідно до умов договору замовлення залишається на складі підприємства та може бути доставлено за умови сплати повторної доставки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині розірвання договору та стягнення матеріальної шкоди з урахуванням обґрунтування позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється

Частиною 1, 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення пені, позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав роботу по виготовленню ПВХ конструкції та передачі їх у власність, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Позивач зазначає, що креслення в акті прийому-передачі не відповідають замовленому виробу, але доказів того, які саме вироби були замовлені (креслення) суду не надає.

Крім того, колегія суддів враховує, що підстави стягнення пені позивач обґрунтовує вимогами ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Разом з тим, згідно п. 4.3 договору визначено, що виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0, 1% від вартості договору за кожен день прострочення, тобто сторонами було погоджено розмір неустойки, у зв`язку з чим підстави застосовувати вимоги ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача. Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Суд не вправі самостійно змінювати підстави позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань теж не виникло, тому що це питання сторонами договору не було врегульовано. Закону України «Про захист прав споживачів» (п.5 ч.1 ст.4) передбачає таку відповідальність лише у випадках завдання моральної шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, чим в даному випадку позов не обґрунтовувався.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції порушив норми ч. 1 ст. 81 та ч. 10 ст. 84 ЦПК України є безпідставними. Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що відповідач взагалі отримував ухвалу суду про забезпечення доказів.

Апелянт мала можливість звернутись до суду апеляційної інстанції з клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, як у відповідача, так і в ТОВ «Престиж груп», але цим правом не скористалась.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

За таких обставин суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук