Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Юхименко С.Ю.,

представник відповідача - адвокат Бірюлін Л.Ю.

третя особа - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

04 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 з вимогою відшкодувати матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 212 097,74 грн.

Обґрунтовуючи підстави зверненя з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що 25 серпня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_9. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року по справі № 359/7565/17, ДТП сталося внаслідок порушення ПДР України ОСОБА_9. 13 вересня 2017 року, на підставі заяви позивача, спеціалістом -оцінювачем складено Звіт автотоварознавчого дослідження № 3234 від 13 вересня 2017 року, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту ТЗ «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_3 внаслідок пошкодження при ДТП складає 195 244,38 грн., величина втрати товарної вартості КТЗ складає 16 853,36 грн, за власний рахунок позивачем проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу загальна вартість склала 195 244,38 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 30-11 від 18 листопада 2017 року, оскільки відповідач, як особа винна у скоєні дорожньо-транспортної, добровільно не відшкодував заподіяні збитки, у позивача винило право пред'явити позов про відшкодування заподіяної шкоди в судовому порядку.

17 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

13 листопада 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

14 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановленої ухвалу про залучення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

Представник позивача - адвокат Юхименко С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача - адвокат Бірюлін Л.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, мотивуючи свій відзив тим, що на момент коли відбулася дорожньо-транспортна пригода 25 серпня 2017 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПРАТ СК «Здорово», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/1143549, з терміном дії з 18 липня 2017 року по 17 липня 2018 року. Після дорожньо-транспортної пригоди, відповідач своєчасно повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, також самостійно відніс та надав представникам ПРАТ СК «Здорово» копію постанови суду, у такий спосіб відповідач виконав всі можливі та необхідні дії для визначення можливості і прискорення дій, з метою сприяння позивачу в отриманні страхового відшкодування від страхової компанії, тому в межах даного спору відсутні правові підстави пред'явити вимоги до відповідача, зважаючи на той факт, що позивач не звертався до страхової компанії, маючи всі законні підстави отримати відшкодування понесених витрат на відновлення транспортного засобу за рахунок страхових виплат.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Згідно ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4-5)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови суду : « 25 серпня 2017 року о 13 год. 40 хв. відповідно до протоколу серії БД №008825 від 25.08.2017 року, встановлено, що на дачному масиву Осокорки, Гнідинської с/р по вул. Дніпровська 2, водій ОСОБА_9, керуючи автомобілем «КІА», не був уважним при повороті ліворуч, не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не врахував ширину проїжджої частини внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_3. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, потерпілих немає, чим порушив п. п. 2.3б, п. 10.1, п. 11.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. (а.с. 4).

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Виходячи з положень ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. (ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia Sportage» д.р.н. НОМЕР_4, застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» згідно Полісу обов'язкового страхування № АМ/1143549, з визначеним лімітом відповідальності страховика - 100 000,00 грн. (а.с. 99)

28 серпня 2017 року ОСОБА_9, страхувальник, звернувся з заявою-повідомленням про настання страхового випадку до ПрАТ «Зорово». (а.с.100)

Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ( ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди, позивачем надано суду наступні докази : Звіт №3234 товарознавчого дослідження від 13 вересня 2017 року, складеного ФОП ОСОБА_5, яким визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_3 внаслідок пошкодження при ДТП, складає 212 097,74 гривен, вартість відновлюваного ремонту складає 195 244,38 гривень (а.с.8-12); Акт виконаних робіт № 30-11 датований 18 листопада 2017 року, складений на станції техобслуговування ФОП ОСОБА_6, на суму 195 244,38 гривень (а.с.28-29); квитанція до прибуткового касового ордеру № 30-11-02 від 18 листопада 2017 року, про проведення оплати ремонту автомобіля «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_3 на загальну суму 195 244,38 гривень (а.с.83).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника трасованого засобу № АМ/1143549, укладений з ПрАТ «Здорово», де об'єктом страхування виступає транспортний засіб - «Kia Sportage» д.р.н. НОМЕР_4, ліміт відповідальності страховика - 100 000,00 грн. (а.с. 99)

Під час розгляду цивільної справи, представник позивача не заперечував той факт, що позивач, як потерпіла особа, не звертався до страхової компанії відповідача з метою отримання страхового відшкодування заподіяних збитків, мотивуючи свою позицію тим, що позивач має право вибору самостійно визначити спосіб захисту та пред'явити позов про відшкодування заподіяного збитку, як до винної особи, так і страхової компанії.

Однак, суд не погоджується з такою позицію сторони позивача, оскільки у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)

Виходячи з предмету позову, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача, фізичної особи, вартість матеріального збитку в розмірі 212 097 грн. 74 коп., визначений на підставі Звіту №3234 товарознавчого дослідження, складений 13 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_5, посилаючись на те що, відповідач є особа яка несе відповідальність за завдані збитки позивачу.

Разом з тим, як з'ясовано судом, після дорожньо-транспортної пригоди відповідач дотримався законодавчо визначеного порядку повідомлення страхової компанії про настання страхової події, згідно страхового полісу ліміт відповідальності страховика за завдану майнову шкоду становить 100 000,00 грн. В свою чергу, позивач, будучи обізнаним про наявність у відповідача страхового полісу та можливість отримання відшкодування заподіяних збитків за рахунок страхової компанії, цим правом не скористався, ці обставини визнання представником позивача в судовому засіданні.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає відшкодування заподіяної шкоди пред'являючи вимоги до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди, однак визначаючи розмір заподіяних збитків суд виходить із розміру фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, що складає195 244,38 гривень, та зменшує суму, що підлягає стягненню з відповідача на 100 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика за страховим полісом), за відсутності належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт звернення позивача до страхової компанії відповідача та наявність рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 95 244 грн. 38 коп., в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд присуджує стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 952,44 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.1166, 1167, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 28, 34, 35, 36, 37, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-81, 89, 141, 174-180, 263-265, 274-179, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 95 244 грн. 38 коп. судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 952,44 коп., а всього на загальну суму 96 196 (дев'яносто шість тисяч сто дев'яносто шість) грн. 82 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягувач: ОСОБА_3, громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Боржник: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин Литовської Республіки, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3, остання відоме місце проживання: Україна, АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я