Дата документу 19.03.2019 Справа № 2-5730/07
Запорізький Апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 2-5730/07 Головуючий у 1-й інстанції Кучеренко В.В.
Номер провадження 22-ц/807/128/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 правонаступником якої є ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про спонукання до виконання умов договору,-

В С Т А Н О В И ЛА :

В листопаді 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_6 про спонукання до виконання умов договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 жовтня 2006 року між ним та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу приміщення в будівлі А-5 на першому та другому поверхах загальною площею 1359,6 кв.м., що становить 2/5 частини.

Вказані приміщення були передані йому на підставі договору та акту прийому-передачі від 11 жовтня 2006 року, проте в порушення вимог п. 3.1. договору відповідач не передала йому оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року та технічний паспорт. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

На підставі зазначеного остаточно просив понудити ОСОБА_6 до виконання п. 3.1 договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зобов'язавши ОСОБА_6 передати йому оригінали свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради, а також технічного паспорту на приміщення в будівлі А-5 на першому та другому поверхах загальною площею 1359,6 кв.м., розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що становить 2/5 частини будівлі; визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за ним право власності на зазначені приміщення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року позов задоволено.

Вирішено понудити ОСОБА_6 до виконання п.3.1 договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в простій письмовій формі, зобов'язавши ОСОБА_6 передати ОСОБА_5 оригінали свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року, виданого Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради, а також технічного паспорту на приміщення в будівлі А-5 на першому та другому поверсі, загальною площею 1359,6 квадратних метрів, що складає 2/5 частини, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_5 право власності на приміщення в будівлі А-5 на першому та другому поверсі загальною площею 1359,6 квадратних метрів, що складає 2/5 частини, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання 19.03.2019 року ,перед судовим засіданням апеляційного суду надіслала заяву про перенесення слухання справи у зв"язку з неможливістю присутності в судовому засіданні внаслідок хвороби. Будь - яких доказів неможливості бути присутньою в судовому засіданні до заяви не надано, апеляційне провадження по справі відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 14.12.2017 року і судова колегія ,з урахуванням приписів ч.1,п.10 ч.2 ст.2 ЦПК України щодо обов"язку суду та учасників процесу керуватися завданням цивільного судочинства, до складу якого входить своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, вважає зазначені причини неявки до суду неповажними і розглядає справу за відсутності вказаної особи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За вимогами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення ,або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначав, що відповідач ОСОБА_6 ухиляється від нотаріального посвідчення щодо оформлення договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_6, виходив з того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в редакції, діючій на час ухвалення рішення, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Проте, колегія суддів з зазначеним рішенням суду не погоджується, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, в редакції 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Тобто захисту підлягає саме порушене право.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, в тому числі порушення права з боку відповідача.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-яки докази про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а заява ОСОБА_6 про визнання позову (т. 1 а.с. 6) свідчить про відсутність спору між сторонами та наявність у сторін можливості укладення договору в порядку, передбаченому ст. 657 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно,які підлягають державній реєстрації,виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що ч.2 ст.220 ЦК України, на підставі якої він визнав дійсним спірний договір, не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав та обов'язків для сторін.

Також, колегія вважає за необхідне зауважити, що в копії договору купівлі-продажу від 10.10.2006 року, а також акту прийому-передачі від 11.10.2006 року, долучених до позовної заяви ОСОБА_5 взагалі не зазначена адреса приміщення, яке є об'єктом продажу (т. 1 а.с.4, 5), а отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання права власності за ОСОБА_5 на приміщення в будівлі А-5 на першому та другому поверхах загальною площею 1359,6 кв.м., що становить 2/5 частини, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки зазначена адреса фігурує лише в позовній заяві. Доказів на підтвердження належності права власності об'єкта саме відповідачу ОСОБА_6 до суду на час ухвалення рішення, також надано не було.

Не були предметом дослідження суду першої інстанції ані правові підстави набуття права власності продавцем майна ОСОБА_6, ані технічний паспорт на нерухоме майно.

Визнавши право власності на частину будівлі суд не визначився ,яки саме приміщення приходяться на цю частку і є вона взагалі відокремленою.

За загальним правилом передбаченим ч.1. ст.655 ЦК України за договором купівлі -продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спірний договір датований 10.10.2006 року,а за пунктом 2.1 цього договору покупець повинен розрахуватися за об'єкт до 1.01.2017 року.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 13.03.2003 року, згідно якого вбачається, що приміщення за зазначеною адресою має статус гуртожитку (а.с.45). А отже, судом першої інстанції порушенні права осіб, які не були залучені до участі у справі, що також є безумовною підставою для скасування рішення.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом грубо порушені вимоги процесуального закону та неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 правонаступником якої є ОСОБА_4 - задовольнити .

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про спонукання до виконання умов договору - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: