Справа № 138/757/19
Провадження № 22-ц/801/2156/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисенко Т. Ю.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуСправа № 138/757/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Денишенко Т. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №138/757/19 за апеляційною скаргою адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Лисенко Т. Ю. в залі суду, повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» (далі ТОВ «Оазіс Тревел Україна», туроператор) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір про надання туристичних послуг, за умовами якого відповідач узяв на себе зобов?язання щодо організації для неї туристичного туру до Тунісу на період з 08 липня 2018 року до 15 липня 20118 року, а вона зобов`язалася прийняти і оплатити вказані послуги.

Вказала, що вона умови договору виконала, оплатила вартість послуг у повному обсязі у розмірі 10 335 грн.

Після проведення оплати туристичних послуг відповідачем було надано їй ваучер на проживання в готелі, електронний чартерний пасажирський квиток та багажну квитанцію в обидві сторони, відповідно до якого авіапереліт забезпечувався ТОВ «Авіакомпанія Браво».

27 липня 2018 року ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на своїй офіційній сторінці у мережі інтернет опублікувало звернення до туристів щодо скасування рейсів ТОВ «Авіакомпанія Браво».

У призначений час вильоту авіаперевізником ТОВ «Авіакомпанія Браво» скасовано авіарейс до Тунісу через систематичне невиконання туроператором своїх фінансових зобов?язань протягом останніх двох років і нарощуванням фінансової заборгованості перед авіакомпанією.

Посилаючись на те, що до теперішнього часу послуги відповідачем їй не надано, альтернативу не запропоновано, сплачені нею грошові кошти не повернуто, просила, з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», норми ЦК України, стягнути з відповідача на свою користь 85 766, 60 грн, з яких: 10 335 грн збитки; 71 931,60 грн пені та 3 500 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн віднесено за рахунок позивача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору про надання туристичних послуг та порушення відповідачем умов такого договору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У вересні 2019 року адвокат Хомич І. О. в інтересах ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду від 07 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в частині заміни судді Оніщука В. В., який входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням його у відрядженні.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року для розгляду справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Денишенко Т. О.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду на 23 жовтня 2019 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту укладення між сторонами договору про надання туристичних послуг, оскільки такий договір було укладено у формі ваучера, що є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який може використовуватися відповідно до Закону України «Про туризм». Ваучер містить дані про суб?єкта туристичної діяльності та його ідентифікаційний код, дані про туриста, строк надання туристичних послуг, дані щодо об?єкта розміщення туриста (готель), тип харчування та тип номеру.

Відповідачем взяті на себе зобов?язання не виконано, туристичну послугу не надано, сплачені позивачем кошти не повернуто, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до туристичного ваучера № 6237918 на проживання в готелі RESIDENCE MAHMOUD АДРЕСА_1 *, чартерного пасажирського квитка і багажної квитанції № квитка BY 920 Р BRAVO AIRWAYS, ОСОБА_1 08 липня 2018 року авіарейсом НОМЕР_1 7303, скориставшись послугами авіаперевізника ТОВ «Авіакомпанія Браво», повинна була відправитися з Києва до Туніської Республіки та 15 липня 2018 авіарейсом BAY 7304 з Туніської Республіки до Києва. У квитку міститься інформація, що чартерні повітряні перевезення на міжнародних та внутрішніх рейсах здійснюються на підставі договору чартеру, за яким туроператор (фрахтувальник - договірний перевізник) фрахтує у авіакомпанії (фрахтівника - фактичного перевізника) повітряне судно на один або кілька рейсів для перевезення пасажирів та багажу». Перевезення пасажирів та багажу за цим Договором виконується згідно з «Умовами договору чартера», «Правилами виконання чартерних рейсів»-2001, «Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу» - 2012, «правила перевізника»-2013, «Загальними умовами перевезень пасажирів і багажу»- IATA та за нормами, що обмежують відповідальність Перевізника вимогами Монреальської конвенцій-1999. Перевізник зобов`язується вжити всіх залежних від нього заходів, щоб перевезти пасажира і багаж у розумні строки ( а. с. 5, 6).

Відповідно до рахунку-фактури № СФ 182949 від 13 червня 2018 року та дублікату квитанції № 0.0..1 від 18 червня 2018 ОСОБА_1 оплатила вартість послуг відповідача в сумі 10 335 грн (а. с. 7, 8).

27 липня 2018 року ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на своїй офіційній сторінці у мережі інтернет опублікувало звернення до туристів щодо скасування рейсів ТОВ «Авіакомпанія Браво» (а. с. 40).

З інформації, розміщеної на сайті ТОВ «Авіакомпанія Браво», скасування рейсів відбулося через систематичне невиконання туроператором «ОASIS» своїх фінансових зобов?язань протягом останніх двох років і нарощуванням фінансової заборгованості перед авіакомпанією, яка станом на 27 червня 2018 року досягла 25 млн грн (а. с. 42, 43).

З метою досудового врегулювання спору, позивач зверталася до відповідача з письмовою претензією про повернення коштів, однак відповіді не отримала.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1 921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується 85 766, 60 грн, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Підставою позову зазначено невиконання відповідачем умов договору про надання туристичних послуг.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами пункту 3 частини першої статті третьої, статті 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин, укладений між споживачем і виконавцем.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність, зокрема, є туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Статтею 20 Закону України «Про туризм» встановлено вимоги щодо виду, змісту договору на туристичне обслуговування.

Так, за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

За змістом частин першої, другої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб`єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім`я (по батькові) туриста; строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об`єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Відповідно до наказу державної туристичної організації України від 06 червня 2005 року N 50, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 липня 2005 року за N 765/11045 ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб`єкта туристичної діяльності, що надає послуги. У разі замовлення туристом послуг у різних суб`єктів туристичної діяльності турист отримує ваучери в кількості, пропорційній кількості суб`єктів туристичної діяльності. Ваучер оформляється суб`єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг.

Якість туристичнихпослуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (частина десята статті 20 Закону України «Про туризм»).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»).

Статтею 20 Закону передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося: з вини туриста; з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Згідно з частиною першою статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З аналізу вищенаведених вимог закону слідує, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичних послуг, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 липня 2013 року (справа № 6-42цс13), майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивачем сплачено вартість туру в повному обсязі на загальну суму 10 335 грн.

При цьому матеріали справи не містять доказів перерахування туроператором авіаперевізнику коштів за авіаквиток.

ОСОБА_1 не здійснила заплановану подорож у Туніс у період з 08 липня 2018 до 15 липня 2018 року у зв?язку зі скасуванням ТОВ «Авіакомпанія Браво» авіарейсів, що свідчить про невиконанням туроператором взятих на себе зобов?язань по організації відпочинку та наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених чинним законодавством.

Отже саме з вини туроператора ТОВ «Оазіс Тревел Україна» умови договору не були виконані, позивач не змогла скористатися туристичним продуктом, оскільки туроператор повідомив про скасування авіарейсу 08 липня 2018 року та туристичні послуги, передбачені договором, надані не були.

А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею кошти в розмірі 10 335 грн.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами договірних зобов?язань та як наслідок про відмову у задоволенні позову.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачем зазначено, що прострочення надання послуг відповідачем відбулося з 16 липня 2018 року, а тому саме з цієї дати підлягає нарахуванню неустойка (пеня) у розмірі 3% від вартості послуг за кожен день прострочення до 04 березня 2019 року, що складає 71 931,60 грн з розрахунку 232 днів прострочення.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у договорі умови про сплату пені та її розмір, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, з вини якого позивач зазнала майнових та немайнових втрат, ураховуючи фактичні обставин справи, принцип розумності, достатності та справедливості, суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення частково позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.

Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи на підтвердження повноважень представника долучено копію ордеру, виданого адвокатом Хомичем І. О. на право представляти інтереси ОСОБА_1 у судах усіх інстанцій на підставі договору від 03 жовтня 2018 року, а також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у вигляді витрат на правничу допомогу, що становить 15 000 грн (а. с. 12-14).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному випадку позивачем та його представником не надано суду доказів понесення таких витрат, а тому у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити.

У частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору слід врахувати, що позивач на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 231, 48 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» (вул. Почайнинська, 25/49, м. Київ, ідентифікаційний код 35735699) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 335 (десять тисяч триста тридцять п?ять) грн, сплачених за договором про надання туристичних послуг та 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» в дохід держави 231, 48 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький