Ухвала

06 березня 2019 року

місто Київ

справа № 552/5641/16-ц

провадження № 61-23416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Полтавський машинобудівний завод»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року у складі судді Яковенко Н. Л. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Одринської Т. В., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» (далі - ПАТ «Полтавамаш») про стягнення суми індексації, середнього заробітку.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 12 листопада 2013 року він прийнятий на роботу в ПАТ «Полтавамаш» формувальником машинного формування за першим розрядом, а 06 листопада 2014 року звільнений. Відповідач не виплатив заробітну плату в розмірі, визначеному колективним договором, не виплатив компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушеннями строків виплати, а також не здійснював індексацію заробітної плати.

Просив суд стягнути з ПАТ «Полтавамаш» на його користь 856, 25 грн розміру індексації заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52 008, 00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Полтавамаш» на користь ОСОБА_2 суму індексації заробітної плати в розмірі 442, 19 грн, 500, 00 грн - у рахунок компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 942, 19 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що в судовому засіданні позивач погодився з наданим відповідачем розрахунком суми індексації заробітної плати в розмірі 442, 19 грн, а також не заперечував щодо стягнення середнього заробітку пропорційно до спірної суми. Оскільки на день звільнення позивача з роботи спору між ним та відповідачем з приводу розміру належних до виплати сум за трудовим договором не було, спір виник після звільнення позивача з роботи та отримання ним розрахунку при звільненні, майже через два роки після звільнення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховував розмір спірної суми, яка не була виплачена позивачеві при звільненні у розмірі 220, 00 грн, ту обставину, що вона не є істотною порівняно із середнім заробітком позивача, та з урахування принципу співмірності визначив розмір середнього заробітку, який підлягав стягненню на користь позивача, в розмірі 500, 00 грн.

Судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-223цс14, а також від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції взяв до уваги фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Доводи позивача про те, що суд першої інстанції неправильно обрахував середній заробіток за час затримки розрахунку відхилені, оскільки розмір заробітної плати позивача за два повних місяці перед звільненням підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_2, які надані Пенсійним фондом України.

Апеляційний суд також відхилив доводи позивача, що судом першої інстанції не врахований розмір індексації заробітної плати 442, 19 грн, а стягнутий розмір 500, 00 грн не відповідає співмірності до заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, суд першої інстанції достатньо повно обґрунтував підстави часткового задоволення вимог в цій частині.

Апеляційний суд застосував до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій засобами поштового зв'язку у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно обраховано середній заробіток за час затримки розрахунку з листопада 2014 року до 07 вересня 2016 року. Судами неправильно застосовано правила статті 117 КЗпП України, не враховано суму індексації заробітної плати при визначенні істотності частки заборгованості порівняно із середньою заробітною платою. Заявник не погоджується із сумою стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням принципу співмірності, зазначає, що частка від заявленої спірної суми відносно задоволеної становить 53, 83 %, коли судами стягнуто лише 0, 96 %.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12 листопада 2013 року згідно з наказом № 77 ОСОБА_2 прийнятий на роботу формувальником машинного формування ПАТ «Полтавамаш», а 06 листопада 2014 року згідно з наказом № 68 звільнений з роботи за власним бажанням.

Індексація заробітної плати позивача відповідачем не проводилася.

Відповідач надав суду довідку про індексацію заробітної плати позивача за період з грудня 2013 року до листопада 2014 року у розмірі 442, 19 грн.

ОСОБА_2 погодився з таким розміром індексації у суді першої інстанції.

При звільненні відповідач позивачу виплатив заробітну плату у розмірі 427, 05 грн. На день звільнення позивач не заявляв про порушення його прав в частині невиплати компенсації та індексації заробітної плати.

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 направив відповідачу лист-претензію про виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та індексації заробітної плати.

10 травня 2016 року, тобто через півтора роки, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Полтавамаш» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2016 року стягнуто з ПАТ «Полтавамаш» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат у розмірі 220, 00 грн.

Згідно з повідомленням про надходження поштового переказу № 116 від 07 вересня 2016 року ОСОБА_2 перераховано відповідачем на виконання судового рішення від 30 серпня 2016 року 220, 00 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються лише в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі з огляду на розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, направленої з підстав наявності виключної правової проблеми застосування положень статті 117 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 61-27597св18) зазначена справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

Направляючи справу № 761/9584/15-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що предметом спору є, зокрема, застосування положень статті 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності та зменшення його розміру, при відсутності спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника і задоволенні таких позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що є підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16, оскільки вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволено в повному обсязі, тому й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Даючи оцінку обставинам справи, що переглядається, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає обґрунтованим зупинити касаційне провадження у цій справі.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 552/5641/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» про стягнення суми індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак