Справа № 673/189/14-ц
Провадження № 4-с/673/2/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 р.

м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі : головуючий - суддя Дворнін О.С.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника заявника ОСОБА_2 та

представника ВДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області щодо розрахунку заборгованості по виплаті аліментів, накладення неправомірних штрафів та незаконних обмежень прав боржника,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся із вказаною скаргою до суду, вказавши, що державним виконавцем Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області здійснюється примусове виконання за рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11.03.2014 року по справі за №673/189/14-ц, яким стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі ј частини усіх заробітків (доходів) починаючи з 06.02.2014 і на весь строк інвалідності. 12.09.2018 року на вимогу боржника державний виконавець Мазур В.В. обчислила розмір заборгованості з виплати аліментів, про що видав довідку, згідно якої станом на 12.09.2018 року заборгованість становить 38 825, 92 грн. Однак боржник категорично не погоджується з вказаним розрахунком і зазначає, що при здійсненні розрахунку державний виконавиць вийшов за межі своїх повноважень та помилково не врахував сплачені боржником суми, неправомірно застосував штраф та обмеження боржника у правах, а тому просить суд задовільнити його скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу та просить її задоволити із викладених у ній підстав.

Стягувач в судове засідання не зявився причин неявки суду не повідомив.

Представник відділу ДВС в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд встановивши обставини і визначені відповідно до них правовідносини, вважає її обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Так, відповідно до ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення містить ст. 447 ЦПК України, за змістом якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як встановлено судом, 11.03.2014 року Деражнянським районним судом Хмельницької області винесене рішення у цивільній справі №673/189/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини, згідно з яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 06.02.2014 року і на весь строк інвалідності, стягнуто з ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. в рахунок держави.

При ухваленні рішення судом 11.03.2014 року вирішено питання про негайне його виконання в межах суми платежу за один місяць, про що видано виконавчий лист №673/1338/17.

Встановлено, що 12.09.2018 року на вимогу боржника згідно ч. 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець Мазур В.В. обчислив розмір заборгованості з виплати аліментів, що підтверджується довідкою розрахунком, в якій зазначено заборгованості ОСОБА_4 по виплаті аліментів за рішенням суду від 11.03.14 року складає 38 825 грн. 92 коп.

Скаржником зазначено, що в матеріалах виконавчого провадження міститься лист Деражнянського районного центру зайнятості від 12.02.16 №17-04/63, згідно якого за період з 01.01.15 та 20.09.15 з ОСОБА_4 були утримані в повному обсязі аліменти в сумі 4752 грн. 56 коп. Проте, в наданому державним виконавцем розрахунку вказана сума не відображена. Таким чином, станом на20.09.15 у ОСОБА_4 була відсутня жодна заборгованість по виплаті перед ОСОБА_5

Згідно того ж листа Деражнянський районний центр зайнятості припинив виплати допомоги по безробіттю боржнику. Починаючи з 20.09.15 боржник ніде не працює та жодних доходів не має. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах виконавчого провадження: довідкою Пенсійного фонду України № від 02.04.2018, про те що відносно боржника у ПФУ відсутні відомості про роботу за трудовим та цивільно-правовим договором та про останнє місце.

Жодних інших відомостей про доходи боржника починаючи із вересня 2015 року в матеріалах виконавчого провадження немає.

Починаючи з вересня 2015 року державний виконавець помилково застосовував положення ст.195 СК України, нараховуючи боржнику заборгованість з виплати аліментів виходячи із середньої заробітної плати по даній місцевості.

Законодавцем положення ст. 75 СК України згруповані у главі 9 «Права та обов'язки подружжя по утриманню», яка не передбачає можливості застосування до виниклих відносин з утримання подружжя положень ст. 195 СК України про порядок визначення заборгованості по аліментах у випадку, коли боржник не працює та не має доходів. У главі 9 СК України зазначено, що права та обов'язки подружжя по утриманню, відсутні жодні посилання на можливість застосування норм статей 187. 189-192 і 194-197 цього Кодексу до відносин між подружжям щодо надання їм утримання. Натомість, глава 16 СК України містить спеціальне застереження щодо можливості застосування до відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Державним виконавцем нарахувавши боржнику заборгованість за правилами ст.195 СК України, вийшов за межі своїх повноважень та порушив конституційнийпринцип.

Враховуючи той факт, що боржник з вересня 2018 року не отримував жодних доходів у боржника станом на 12.09.18 відсутня будь-яка заборгованість перед стягувачем по

виплаті аліментів за рішенням суду від 11.03.14 року.

Встановлено, що постановою начальника Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 04.09.18 року накладено на боржника штраф в розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить - 11 755 грн.

Слід зазначити, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено новою ч.14 згідно з п.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-УІІІ від 03.07.18, який набрав чинності лише 28.08.18.

Отже, згідно ст.58 Конституції України принципу передбачена ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» відповідальність за несплату аліментів може бути застосована не раніше дати набуття чинності цією нормою. Саме з 28.08.18 року слід відраховувати строки заборгованості по виплаті аліментів в один, два та три роки. Намагаючись застосувати відповідальність за ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів до 28.08.18 року, державний виконавець фактично намагається застосувати юридичну відповідальність за скоєння правопорушення за той період, коли таке діяння не була передбачена відповідальність. Тому такі дії державного виконавця слід вважати незаконними.

Також, як уже зазначалося вище у боржника відсутня заборгованість по виплаті аліментів, оскільки з жовтня 2015 року він ніде не працював, не отримував жодних доходів та не мав можливості утримувати колишню дружину.

Окрім того, описова та резолютивна частина постанови про накладення штрафу від 04.09.18 року мають розбіжності. Так, в описовій частині постанови вказано, що боржник допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.10.15 по 01.09.18, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки. В п.1 ж резолютивної частини постанови вказано, що штраф накладається за наявність заборгованості понад три роки. Також в п.1 резолютивної частини постанови вказано, що штраф стягується на користь держави, при цьому далі стягувачем вказана ОСОБА_5

Згідно згаданої вище довідки державного виконавця від 12.09.18 року заборгованість складає 38825 грн. Однак, штраф було накладено виходячи із заборгованості в 39183,42 грн. станом на 01.09.18 року. При цьому, ОСОБА_4 жодних проплат у період з 01.09.18 по 12.09.18 року не робив.

Встановлено, що про постанову скаржник дізнався лише 12.09.18 під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, тому слід відраховувати строк на оскарження цих дій державного виконавця саме з 12.09.18 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При розгляді даної справи судом також враховуються розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведені у Постанові №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Зокрема, пунктом 3 вказаної постанови передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У відповідності до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи встановлені вище фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментах складений державним виконавцем неправомірно, а тому наявні підстави для зобовязання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право) скаржника, шляхом визнання незаконними дії державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, викладаючи вступну та резолютивну частини ухвали, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області по

нарахуванню заборгованості по виплаті аліментів за рішенням Деражнянського районного суду від 11.03.2014 року по справі № 673/189/14-Ц та зобовязати державного виконавця провести перерахунок заборгованості виходячи із реальних доходів боржника за період з 01.10.2015 року по даний час, а не з сум середньої заробітної плати по даній місцевості.

Визнати незаконною постанову начальника Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 04.09.2018 року про накладення на боржника штрафу в розмірі 11 755 грн. та зобовязати зазначеного начальника скасувати вказану постанову.

Визнати незаконними та зобовязати державного виконавця скасувати постанови від 30.05.2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві володіння мисливською зброєю.

Визнати незаконною та зобовязати державного виконавця скасувати постанову від 11.06.2018 року про накладення арешту на нерухоме майно.

Визнати незаконною та зобовязати державного виконавця скасувати постанову від 12.06.2018 року про накладення арешту на рухоме майно.

Про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби зобовязаний повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_7