Справа № 183/7617/18
№ 2-о/183/57/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного безперервного проживання на території України з 23 березня 1989 року по теперішній час.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він з 23 березня 1989 року постійно проживав на території України, а саме в місті Новомосковську Дніпропетровської області. На даний час виникла необхідність в отриманні паспорта громадянина України, однак без встановлення в судовому порядку факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 30 листопада 1991 року це неможливо.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву, пояснив, що в 1989 році ОСОБА_1 переїхав на територію України до своїх батьків та сестри в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Перебував на військовому обліку в Новомосковському ОМВК з 22.03.1989 року та був знятий з військового обліку 29.12.1994 року, як засуджений до позбавлення волі. Відбував покарання в Державній установі «Синельниківська виправна колонія № 94» з 04 січня 1995 року по 10 листопада 1997 року. На підставі вироку Новомосковського міського суду від 10 вересня 1999 року він відбував покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№54)», звільнився 30 червня 2000 року. Після звільнення йому не був повернутий паспорт, який був у нього ще радянського зразка. На даний час ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, оскільки не встановлено належність до громадянства України.

Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судовому засіданні, пояснив суду, що підстави для видачі паспорта відсутні, оскільки наданими заявником документи не підтверджують факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. З приводу задоволення заяви пояснив, що у разі ненадання письмових доказів, які свідчать про факт проживання заявника станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року на території України, просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, дослідивши надані докази приходить до наступного.

Відповідно до ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З акту, складеного головою квартального комітету № 11 ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року, за участю сусідів, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає без реєстрації по вул.Партизанська, 80 в м. Новомосковську з 1989 року по теперішній час (а.с.6).

Як вбачається з інформації від 18 вересня 2018 року, наданої військовим комісаром Новомосковського ОМВК ОСОБА_3, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходився на військовому обліку в Новомосковському ОМВК з 22.03.1989 року та був знятий з військового обліку 29.12.1994 року, як засуджений до позбавлення волі (а.с. 7).

Згідно відповіді ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» від 11.10.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно відбував покарання в період з 04.01.1995 року по 10.11.1997 року (а.с.8).

У відповідності до відповіді начальника ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» від 18.10.2018 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно відбував покарання на підставі вироку Новомосковського міського суду від 10 вересня 1999 року. Звільнився 30 червня 2000 року, вибув за адресою: м. Новомосковськ, вул.Партизанська, 80. Відомості про паспорт та документи з фотокарткою, надати не має можливості, так як особова справа знищена по закінченню терміну зберігання (а.с. 9).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Пунктом 10 вказаного Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один із документів, серед яких в тому числі судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 23 березня 1989 року необхідно йому для подальшого звернення до відповідних державних органів з метою встановлення належності його до громадянства України.

Оскільки від встановлення вказаного факту залежить виникнення у заявника права встановлення належності до громадянства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, Приморського Краю, Російської Федерації, постійно та безперервно проживав на території України станом на 23 березня 1989 року.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 19, 76-81, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, Приморського Краю, Російської Федерації, з 23 березня 1989 року по теперішній час безперервно проживає на території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока