Справа № 496/4003/18
Провадження № 2/496/595/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

представника відповідачки - Осадчої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом, 06.02.2019 року змінивши предмет позову просить суд скасувати державну реєстрацію житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( стара адреса: АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_2 , 1959 року народження; визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд; визнати за відповідачкою право власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд; стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору (а.с. 45-48).

При цьому посилається на те, що 30.04.1993 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. 17.08.1993 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачка стала власницею житлового будинку під АДРЕСА_1 загальною житловою площею 33.10 кв. м.

В 2009 році житловий будинок після реконструкції та переобладнання збільшився, а саме загальна площа будинку склала -102 кв.м, в тому числі житлова площа - 48,3 кв.м, та допоміжна - 53,7 кв.м, про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

За час спільного проживання подружжям в 2009 році були побудовані наступні господарські будівлі та споруди: сарай - під літерою «Г» 28,4 кв.м,; гараж - під літерою «Д» 16 кв.м.; вбиральня - під літерою «Е» 2,3 кв.м.; сауна - під літерою «В» 67,9 кв.м., до реконструкції її площа складала 32,8 кв.м.

Позивач вважає, що без урахування 33,10 кв.м, загальної житлової площі будинку, які з 1993 року належать відповідачці на підставі свідоцтва про право на спадщину, до спільного майна подружжя належить житловий будинок загальною площею 68,9 кв.м, господарські споруди та будівлі, сауна площею 35,1 кв.м.

24.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та у зв`язку, що площа спірного будинку значно збільшилася за час спірного проживання подружжям, позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаного будинку з надвірними спорудами.

Позивач до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а потім подав до суду заяву про відкладення розгляду справи про те, поважних причин для відкладення розгляду справи в заяві не навів (а.с. 68, 72)

Представник відповідачки в судовому засіданні вважав, що підстав для відкладення розгляду справи не має. При цьому пояснила, що відповідач не надав доказів збільшення майна (будинку та надвірних споруд) в період шлюбу, а тому просив в позові відмовити.

Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.04.1993 року, який 24.04.2018 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7, 8)

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.08.1993 року вбачається, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 житловий будинок, глинобитний, загальною житловою площею 33,10 кв. м. з надвірними спорудами: Б-сарай, В-сарай, Г-навіс, Д-погріб, 1-7 огорожа, І басейн, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України вказаний будинок є особистою власністю відповідачки. У вказаному свідоцтві загальної площі житлового будинку не вказано.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.10.2009 року вбачається, що за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 104 кв.м. житловою площею 48,70 кв. м. з надвірними спорудами: двома сараями, погребом та гаражем (а.с. 9).

З витягу з рішення Біляївської міської ради №101-7/VІІ від 23 березня 2016 року вбачається, що вул. Комінтерну перейменували в вулицю Успенська (а.с. 15)

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на спірний будинок, що виданий 23.08.2018 року ПП «Одеське БТІ» вбачається, що загальна площа вказаного будинку складає 102 кв.м. в тому числі житловою 48,3 кв. м. та допоміжною 53,7 кв.м., є надвірні споруди Б-погріб, В-сауна (самочинне будівництво), Г-сарай, Д-гараж, Е-вбиральня, 1-2 - огорожа. (а.с. 10-13)

З листа директора ПП «Одеське БТІ» від 23.08.2018 року №240/6-2018 вбачається, що було проведено переобладнання житлового будинку АДРЕСА_1 із зменшенням загальної площі на 2,0 кв. м., житлової на 0,4 кв. м., побудовано літ. Е вбиральня, та не є самочинним будівництвом. Самовільно збудовано літ. В-сауна на 207%. (а.с. 14)

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а ч. 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки сторонами збудована сауна самочинно вони не набувають право власності на неї.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач зазначає, що в період шлюбу житловий будинок, який належить відповідачці на праві особистої приватної власності збільшився у вартості про те відповідних доказів суду не надав.

Посилання позивача про те, що житловий будинок відповідачки збільшився суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.08.1993 року ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 житловий будинок, глинобитний, загальною житловою площею 33,10 кв. м. з надвірними спорудами: Б-сарай, В-сарай, Г-навіс, Д-погріб, 1-7 огорожа, І басейн, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а з свідоцтва про право власності на цей будинок від 26.10.2009 року вбачається, що за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 104 кв.м. житловою площею 48,70 кв. м. з надвірними спорудами двома сараями, погребом та гаражем.

Тобто вбачається, що в період шлюбу збільшилась житлова площа будинку з 33,10 кв. м. до 48,70 кв. м. про те позивачем не надано доказів, що це збільшення відбулося за рахунок збільшення загальної площі будинку.

Збільшення майна в період шлюбу, а саме надвірних споруд інвентаризаційна вартість яких відповідно до технічного паспорту складає: гаражу - 40287 грн., вбиральні - 5851 грн. та самочинно збудованої сауни - 248091 грн., суд також не може розцінювати як істотне збільшення майна у вартості, на підставі чого воно може бути об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки на самочинно збудовану споруду сторони не набувають право власності, а загальна вартість гаражу та вбиральні 46138 грн. не є істотним збільшенням майна - вартості будинку з надвірними спорудами без врахування самочинного будівництва загальною інвентаризаційною вартістю 431204 грн., а тому в позові слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач не пред`являв позовних вимог щодо стягнення з відповідачки грошових коштів половини вартості витрачених коштів при будівництві надвірних споруд в період шлюбу - самочинно збудованої сауни інвентаризаційною вартістю 248091 грн., гаражу 40287 грн. та вбиральні - 5851 грн., а суд вирішує справу лише в межах позовних вимог.

Підстав для скасування реєстрації права власності відповідачки на спірний будинок суд також не вбачає, оскільки позивач не довів законних підстав для скасування вказаної реєстрації.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 57, 62 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 158, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно - відмовити.

Скасувати арешт накладений ухвалою суду від 24 вересня 2018 року на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачці ОСОБА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Повне судове рішення складено 21.10.2019 року.