Справа № 345/344/19
Провадження № 22-ц/4808/1020/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Оріана» на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 18 червня 2019 року в м. Калуші, повний текст якого виготовлено 26 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оріана» про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оріана» про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що він працює на АТ «Оріана» з 1976 року, з 1987 року - в юридичному відділі підприємства. 17.12.2018 року він подав заяву про надання йому щорічної оплачуваної відпустки з 17.12.2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки. Однак керівник підприємства Савчук О.Є. не погодив йому надання відпустки та не надав аргументованих заперечень. Листом від 17.12.2018 року, який був направлений на його адресу 18.12.2019 року, відмовив у наданні позивачу відпустки у зв`язку з великим обсягом роботи юридичного характеру.

З приводу відмови надати щорічну відпустку позивачем 17.12.2018 року було направлено на адресу відповідача скаргу, відповідь на яку він не отримав.

В позовній заяві позивач неодноразово зазначає про наявність особистого конфлікту з керівником товариства Савчуком ОСОБА_2 . Вказає, що з 06.12.2018 року по 15.12.2018 року він перебував на лікарняному, а 17.12.2018 року, прибувши на робоче місце, виявив відсутність свого робочого комп`ютера та системного блоку, які були вилучені в.о. голови правління АТ «Оріана» ОСОБА_3

08.01.2019 року на його адресу надійшов лист АТ «Оріана» від 28.12.2018 року №1316 про звільнення з роботи, до якого додано наказ від 28.12.2018 року №70-к, яким його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17.12.2018 року, а також зобов`язано бухгалтерію виплатити компенсацію за 154 дні невикористаної відпустки. Таким чином про своє порушене право він довідався 08.01.2019 року. Вважає даний наказ про звільнення незаконним, оскільки він виданий під час його перебування у відпустці, а дії відповідача, що призвели до його звільнення, умисними та штучними, підґрунтям яких є конфлікт інтересів.

Також вказує, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що ним були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, утримання сім`ї.

З урахуванням уточнення позову просить суд визнати протиправними дії в.о. генерального директора АТ «Оріана» ОСОБА_3 та зобов`язати його надати позивачу щорічну заборговану відпустку у відповідності до поданої ним 17.12.2018 року заяви про надання щорічної чергової оплачуваної відпустки з 17.12.2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки; наказ №70-к від 28.12.2018 року про звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України визнати незаконним та скасувати, поновити його на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана»; стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з часу закінчення відпустки (21.01.2019 року) по час ухвалення рішення; стягнути моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.; шкоду, заподіяну товариству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу та компенсації за 154 дні невикористаної відпустки та моральної шкоди покласти на посадових осіб АТ «Оріана», винних у незаконних діях по ненаданню відпустки та незаконному звільненні; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Оріана» №70-к від 28.12.2018 року про звільнення начальника юридичного відділу Сорохтея В`ячеслава Михайловича згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17.12.2018 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Акціонерного товариства «Оріана». Стягнуто з Акціонерного товариства «Оріана» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42869 (сорок дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 19 копійок, а також 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оріана» на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Акціонерного товариства «Оріана» та стягнення з Акціонерного товариства «Оріана» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 6970 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 60 копійок вирішено допустити до негайного виконання. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05.07.2019 року відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Оріана» про роз`яснення рішення Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 та АТ «Оріана» подали апеляційні скарги.

Так, у поданій ним апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що надання відпусток є обов`язком роботодавця, а ненаданням йому АТ «Оріана» щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд порушує норми чинного законодавства та його права. Отже твердження суду про те, що право надавати відпустки закріплено виключно за роботодавцем є помилковим. Вважає, що на підприємстві слід було відновити діяльність профспілкового органу, скласти графік відпусток та погодити його з профспілкою, укласти колективний договір.

Крім того, доказами по справі та показами свідків підтверджено відсутність здорових та безпечних умов праці на АТ «Оріана». Вважає ненадання йому відпустки наслідком неприязного відношення до нього керівника підприємства.

Вказує також, що після ухвалення судового рішення його поновлено на роботі наказом від 19.06.2019 року, однак його робоче місце визначено не в юридичному відділі товариства, а в іншому кабінеті. На вказаному робочому місці перебуває комп`ютер, який є застарілим для виконання ним своїх службових обов`язків, відсутній принтер та доступ до мережі Інтернет. Наказ про його поновлення підписаний не в.о. генерального директора Савчуком ОСОБА_2 ., а невідомою особою. Також йому не виплачено негайно заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць, середній заробіток за час вимушеного прогулу, відмовлено в наданні чергової відпустки за його заявою від 21.06.2019 року.

Вважає, що наведені в позові та нові факти неприязного відношення до нього керівника товариства свідчать про завдання йому моральної шкоди, яку він оцінював в 10000,00 грн.

Також звертає увагу на те, що роботодавцем не вимагалося від нього пояснень щодо відсутності на роботі.

Враховуючи викладене просить рішення Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій в.о. генерального директора АТ «Оріана» ОСОБА_3 та зобов`язання його надати позивачу щорічну заборговану відпустку у відповідності до поданої 17.12.2018 року заяви про надання щорічної чергової оплачуваної відпустки з 17.12.2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки, покладення шкоди, заподіяної товариству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу та компенсації за 154 дні невикористаної відпустки та моральної шкоди на посадових осіб АТ «Оріана», винних у незаконних діях по ненаданню відпустки та незаконному звільненні - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити; рішення в частині задоволення моральної шкоди у сумі 4000,00 грн. змінити та в цій частині задовольнити вимогу позову про стягнення моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. В решті судове рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі АТ «Оріана» зазначає, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому без поважних причин в період з 09:30 год. 17.12.2018 року по 27.12.2018 року, що зафіксовано в актах про його відсутність та не заперечувалося ним особисто. Обґрунтування позивачем такої відсутності перебуванням у відпустці вважає неправомірним, так як керівником АТ «Оріана» було прийнято рішення про надання позивачу відпустки з 28.12.2018 року у зв`язку з великим об`ємом робіт юридичного характеру та необхідністю підготовки інформації для Фонду державного майна України згідно листа від 05.12.2018 року. Про таке рішення ОСОБА_1 було повідомлено листом від 17.12.2018 року, однак, незважаючи на це, він самовільно пішов у відпустку, що слід вважати прогулом.

Вказує, що суд помилково прийшов до висновку, що зазначення в наказі про звільнення від 28.12.2018 року звільнення з 17.12.2018 року є грубим порушенням закону та тягне за собою скасування такого наказу, оскільки днем звільнення вважається останній робочий день, а дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Також вважає, що суд не надав належної оцінки доказам, які свідчать про те, що в період часу з 17.12.2018 року по 28.12.2018 року роботодавець здійснював дії щодо розшуку працівника та встановлення фактів, які б стали підставою цього звільнення або залишення на роботі. І тільки після отриманої відповіді від лікарняних закладів про те, що позивач не з`являвся до даних закладів за медичною допомогою було прийнято рішення видати наказ про звільнення від 28.12.2018 року, тобто після встановлення факту відсутності на роботі саме без поважних причин.

Також АТ «Оріана» не погоджується із рішення суду в частині стягнення на користь позивача 4000,00 грн. моральної шкоди. Вважає, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно. Судом також не зазначено, чим підтверджується заподіяння позивачу моральних страждань.

На їхню думку підстав для стягнення моральної шкоди не було, а звільнення позивача законне та справедливе.

На підставі наведеного просить рішення Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог, та винести нове рішення, яким у задоволенні даних вимог відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу АТ «Оріана». Зазначає, що 17.12.2018 року він був присутній на роботі, однак внаслідок незаконних дій роботодавця по вилученню його робочого інструменту він не міг залишатися на роботі і працювати. Він написав заяву на відпустку та просив керівника погодити її чи обґрунтовано заперечити, на що так і не отримав належної відповіді. Лише з апеляційної скарги йому стало відомо про прийняття рішення надати йому відпустку з 28.12.2018 року. Також зазначає, що роботодавець не робив спроб відібрати у нього пояснення з приводу відсутності на робочому місці, акти про відсутність складені без його пояснень. Вважає, що факт завдання йому матеріальної шкоди беззаперечно доводиться відсутністю здорових та безпечних умов праці на підприємстві, принизливим відношенням керівництва, що підтверджують подані докази та покази свідків. Крім того вказує, що 08.07.2019 року йому було перераховано 6970,60 грн. із позначкою «зарплата», а 02.08.2019 року 1342,03 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 доводи поданої ним апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній, в задоволенні апеляційної скарги АТ «Оріана» просив відмовити.

Представник АТ «Оріана» просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, підтримав доводи апеляційної скарги АТ «Оріана».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 1976 року працював у ВАТ «Оріана», з 1987 року - в юридичному відділі товариства.

17.12.2018 року в.о. голови правління АТ «Оріана» Савчук О.Є. видав розпорядження №11, в якому зобов`язав начальника юридичного відділу Сорохтея В.М. до 12.00 год. 17.12.2018 року надати письмові пояснення щодо ряду обставин (т. 1, а.с. 38).

Того ж дня ОСОБА_1 подав в.о. голови правління АТ «Оріана» Савчуку ОСОБА_4 заяву про надання щорічної чергової оплачуваної відпустки з 17.12.2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки. Дана заява була зареєстрована 17.12.2018 року під вхідним №1254 (т. 1, а.с. 7, 39).

Також 17.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. голови правління АТ «Оріана» Савчука О.Є. зі скаргою на його дії та бездіяльність щодо вилучення з юридичного відділу системного блоку та шантажу його нібито знайденою інформацією на ньому, непогодження заяви від 17.12.2018 року про надання чергової відпустки (т. 1, а.с. 9) та подав скаргу до управління Держпраці в Івано-Франківській області на дії посадових осіб підприємства, в тому числі по факту ненадання йому відпуски (т. 1, а.с. 100-108), до Департаменту Управління корпоративних прав Фонду державного майна України (т. 1, а.с. 112).

Крім того встановлено, що 17.12.2018 року підприємство направило на адресу позивача лист №1275, в якому зазначено про неможливість надання відпустки з огляду на великий об`єм робіт юридичного характеру та необхідність у підготовці інформації для Фонду державного майна України згідно листа від 05.12.2018 року №10-1125045. Також зазначено, що чергова відпустка йому буде надана з 28.12.2018 року (т. 1, а.с. 40-45).

17-22, 26-27 грудня 2018 року працівниками АТ «Оріана» складено акти про відсутність на роботі начальника юридичного відділу Сорохтея В.М. з 09.30 год. 17.12.2018 року та в інші вказані дні (т. 1, а.с. 46-53).

Наказом від 28.12.2018 року №70-к начальника юридичного відділу ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17.12.2018 року. Зобов`язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , враховуючи, що його останнім робочим днем є 17.12.2018 року, та виплатити компенсацію за сто п`ятдесят чотири календарних дні невикористаної відпустки (т. 1, а.с. 8).

Як вбачається з копії Розрахункового листка ОСОБА_1 , Розрахунку відпускних за грудень 2018 року та Довідки АТ «Оріана» №373 від 26.03.2019 року (розшифровки сум, виплачених ОСОБА_1 згідно наказу №70-к від 28.12.2018 року), позивачу було нараховано 38695,58 грн. відпускних за 154 дні відпустки, 1159,24 заробітної плати за грудень 2018 року, 11,72 грн. індексації заробітної плати та виплачено за мінусом податку з доходів фізичних осіб і військового збору 29492,56 грн. компенсації за невикористану відпустку згідно платіжного доручення №1204 від 28.12.2018 року, аванс за грудень в сумі 2500,00 грн. згідно платіжного доручення №1163 від 05.12.2018 року, 100,00 грн. згідно платіжного доручення №1204 від 03.01.2019 року (т. 1, а.с. 70, 86, 147).

Згідно Розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 №370 від 26.03.2019 року, заробітна плата позивача в жовтні 2018 року становила 5570,45 грн. за 16 робочих днів, в листопаді 2018 року 7673,64 грн. за 22 робочі дні (т. 1, а.с. 149).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення ОСОБА_1 видано з порушенням чинного законодавства про працю, а тому позивача слід поновити на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, враховуючи отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку, в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. та зобов`язання надати йому щорічну заборговану відпустку у відповідності до поданої ним 17.12.2018 заяви відмовлено. Розмір відшкодування позивачу моральної шкоди визначено, виходячи із засад добросовісності, розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 43, 45 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки тощо.

Статтею 79 КЗпП України передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Згідно ч. 3 ст. 80 КзПП України у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки», частиною першою статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Згідно вимог ст. 10 даного Закону право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються, зокрема, працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації.

Як вбачається з Довідки АТ «Оріана» №212 від 25.02.2019 року профспілкова організація на АТ «Оріана» відсутня (т. 1, а.с. 71).

Графік відпусток на підприємстві теж не складався, що підтверджується копією листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 18.01.2019 року №16-07/15-10/388, та чого сторони не заперечили.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши вказані обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що позивачем отримано грошову компенсацію за невикористану відпустку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині визнання протиправними дій в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. та зобов`язання його надати ОСОБА_1 щорічну заборговану відпустку у відповідності до поданої ним 17.12.2018 року заяви про надання йому щорічної чергової оплачуваної відпустки з 17.12.2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості оскарженого рішення в цій частині спростовуються розрахунковим листком та платіжними документами, які засвідчують факт отримання ним грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (т. 1, а.с. 78-86).

Разом з тим, прогул є дисциплінарним проступком, тому до звільнення з даної підстави застосовуються положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 149 КзПП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Тобто, до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Так, законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

При цьому пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Без отримання письмових пояснень від працівника або складання акту про відмову надати такі пояснення накладати на працівника дисциплінарні стягнення відповідно до статті 149 КЗпП України неправомірно.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Крім того, у день звільнення із працівником слід провести повний розрахунок (ст. 116 КЗпП України), видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення (ст. 47 КЗпП України).

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналіз наведених норм дозволяє стверджувати, що роботодавцю потрібно докласти всіх зусиль, щоб з`ясувати причини неявки працівника: зв`язатися з ним за номером телефону в його особистій картці, відправити рекомендований лист з описом вкладення на адресу працівника з вимогою про надання письмових пояснень його відсутності. Результати оформити актом.

Тобто роботодавцю слід надати докази того, що він доклав усіх зусиль як для надання працівнику передбаченого законодавством права виправдати свою відсутність на роботі, так і для виконання своїх зобов`язань щодо процедури оформлення звільнення. Слід надіслати працівнику разом із копією наказу про звільнення вимогу з`явитися для отримання розрахунку і трудової книжки.

Згідно вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди такому працівнику (ст. 237-1 КЗпП України).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем вимог статті 149 КЗпП України та відібрання у позивача письмових пояснень, які є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, як і складання акту про відмову надати такі пояснення.

Зі змісту оспорюваного наказу про звільнення вбачається, що такий видано 28.12.2018 року, однак звільнено ОСОБА_1 з 17.12.2018 року. При цьому докази дотримання вимог ст. 47 КЗпП України у день звільнення працівника також відсутні.

Крім того, судом враховано стаж та попередню роботу позивача, який є особою передпенсійного віку, пропрацював в юридичному відділі даного підприємства більше тридцяти років.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач розірвав трудовий договір із позивачем за п. 4 ч. 1 ст. 40 КзпП України з порушенням норм трудового законодавства. Тому висновок суду про визнання незаконним та скасування Наказу від 28.12.2018 року №70-к та поновлення ОСОБА_1 на роботі є правильним, ґрунтується на всебічно досліджених матеріалах справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Також є обґрунтованим висновок суду про стягнення з АТ «Оріана» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відповідає частині другій статті 235 КЗпП України.

При цьому судом обґрунтовано, відповідно до Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року стягнуто з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.12.2018 року по 18.06.2019 року в сумі 42869,19 грн.

Посилання апелянта АТ «Оріана» на те, що з 17 по 28 грудня 2018 року роботодавець здійснював дії щодо розшуку працівника та встановлення фактів, які б стали підставою його звільнення або залишення на роботі, не спростовують вказаних висновків.

Апеляційний суд також вважає правильними висновки місцевого суду в частині часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000,00 грн., оскільки відповідачем позивачу була спричинена моральна шкода внаслідок порушення його трудових прав у зв`язку з незаконним звільненням. Таке рішення ухвалено із урахуванням характеру і тривалості страждань позивача, виходячи із засад виваженості, справедливості та розумності.

Що ж стосується вимоги позивача покласти на посадових осіб АТ «Оріана», винних у незаконному звільненні, шкоду, заподіяну товариству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу та компенсації за 154 дні невикористаної відпустки та моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Разом з тим, згідно із порядком покриття шкоди, заподіяної працівником, визначеним ст. 136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Таким чином, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Отже, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наявність обставин, за яких відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає зміні чи скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильність висновків місцевого суду, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених у встановленому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Оріана» слід залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18.06.2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Оріана» залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук