Справа № 523/4359/16-ц
Провадження №2/523/1060/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю представника позивача, адвоката Заславського В.М.

представника відповідача, адвоката Пилипенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.01.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єфремовим О.С. був посвідчений заповіт ОСОБА_3 , згідно якого вона заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Позивачка є племінницею померлої ОСОБА_3 , та вона вважає, що на час складання заповіту ОСОБА_3 не мала можливості усвідомлювати значення своїх дій, а тому просить визнати даний заповіт недійсним. В позовній заяві позивачка посилається на те, що ОСОБА_3 з 1983р. страждала на психічні розлади здоров`я і тривалий час знаходилася на лікуванні.

На час складання заповіту на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вже виповнилось 79 років. В останні роки у ОСОБА_3 почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Так, маючи свою власну квартиру, ОСОБА_3 жебракувала.

01.10.2015 р. ОСОБА_3 потрапила до Міської клінічної лікарні № 1 з діагнозом гемологічний інсульт. З часу потрапляння ОСОБА_3 і до самої її смерті позивачка доглядала за нею в лікарні. ОСОБА_2 категорично відмовилась доглядати за ОСОБА_3 в лікарні. Позивачка на протязі 18 діб купувала ОСОБА_3 дорогі медичні препарати, підгузки, одяг для переодягнення хворої. Коли ОСОБА_3 померла, ОСОБА_2 сама зателефонувала позивачки і просила поховати ОСОБА_3 , а вона за це відмовиться від квартири. Позивачка поховала ОСОБА_3 , проте відповідачка не відмовилась від спадщини.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснила, що її тітка ОСОБА_3 тривалий час страждала на психічне захворювання, а тому не мала можливості усвідомлювати значення своїх дій. Позивачка доглядала за ОСОБА_3 у її останні дні її життя, надавала необхідну допомогу, а також її поховала. В той иже час, ОСОБА_2 не надавала померлій будь-якої допомоги. Позивачка також пояснила, що дійсно від родичів вона чула, що ОСОБА_3 розповідала про намір залишити своє майно після смерті саме ОСОБА_2 , проте не вважала, що данні обставини були реальними.

Відповідачка ОСОБА_2 під розгляду справи по суті пояснила, що багато років вона була знайома з ОСОБА_3 та у них склались дуже добрі стосунки. Вона пояснила, що ОСОБА_3 проживала самостійно, сама себе обслуговувала, а тому посилання позивачи на те, що ОСОБА_3 жебракувала не відповідає дійсності. Окрім того, ОСОБА_3 дуже часто до неї приїжджала, як і вона до неї. Відповідачка також пояснила, що всі їх родичі, друзі, у тому числі і позивачка знали, що свою квартиру ОСОБА_3 бажала залишити саме їй, оскільки про свій намір вона розповідала багато разів. Незадовго до смерті ОСОБА_3 потратила до лікарні, вона знала про це, проте не мала коштів на її лікування, оскільки вона доглядала за тяжко хворим батьком. В зв`язку з чим, вона дзвонила всім родичам, у тому числі, і позивачці, з метою зібрання коштів на лікування ОСОБА_3 ..

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Єфремов О.С. в судовому засіданні пояснив, що він дійсно посвідчив заповіт ОСОБА_3 , згідно якого вона заповіла свою квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Він також пам`ятає, що до нього пришла жінка похилого віку, яка представилась, як ОСОБА_3 , а також пояснила, що бажає скласти заповіт на ОСОБА_2 , яка прийшла з спільно із нею. ОСОБА_3 пройшла до його кабінету, він склав текст заповіту, вона його прочитала у голос та підписала. Він також пояснив, що ОСОБА_3 після того ще декілька разів до нього заходила та цікавилась, що було написано у заповіт. Він їй роз`яснив наслідки посвідчення заповіту, а також про її право в будь-який момент скасувати заповіт. Нотаріус також пояснив, що будь-яких сумнівів щодо психологічного стану ОСОБА_3 у нього не виникало, оскільки вона адекватно себе поводила, а також відповідала на питання.

Судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 10725 від 19.10.2015р. (Т.1., а.с. 12)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

В нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини звернулись позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 . (Т1, а.с. 235-250)

В судовому засіданні було встановлено, що 13.01.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єфремовим О.С. був посвідчений заповіт ОСОБА_3 , згідно якого вона заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . (Т1,а.с. 247)

З матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_3 неодноразово проходила лікування в Одеському психоневрологічному диспансері, з 23.07.1985р. по 02.08.1985р. перебувала на лікуванні в Одеській психіатричній лікарні №2, після лікування перебувала у задовільному стані, фантазії зникли. (Т1, а.с. 57)

Згідно даних КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 1950 від 23.06.2016р. ОСОБА_3 на обліку не перебуває.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , яка була надана Суворовським відділом поліції ГУНП в Одеській області від 30.11.2017р. вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_3 інколи висловлювали маячні ідеї, розмовляла сама із собою, проте скарги на її дії не надходили. (Т1., а.с. 158)

Ухвалою суду від 15.05.2017р. судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручити експертам КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». На вирішення експертів поставити наступні питання:1. Які захворювання (психічні у тому числі) мала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і чи здатні були вони вплинути на її інтелектуальні здібності, можливість правильно оцінювати факти дійсності, розуміти свої дії та контролювати їх? 2. Чи мала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними станом на 13 січня 2014р.? (Т1., а.с. 132-134)

Однак матеріали справи повернулись до суду, оскільки експерти надали клопотання до суду про надання додаткових матеріалів. (а.с. 137-142).

Ухвалою суду від 11.09.2017р. судом було відновлено провадження. (Т1, а.с. 142)

Ухвалою суду від 08.02.2018р. судом призначена посмертна судово-психіатрична експертизу, проведення якої доручено експертам КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», за аналогічними питаннями. (Т1, а.с. 215-218)

26.04.2018р. матеріали справи повторно повернулись до суду, оскільки експерти надали клопотання до суду про надання додаткових матеріалів. (Т.1, а.с. 221).

Ухвалою суду від 18.06.2018р. судом було відновлено провадження. (Т1, а.с. 222)

Ухвалою суду від 11.10.2018р. судом призначена посмертна судово-психіатрична експертизу, проведення якої доручити експертам КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», за аналогічними питаннями. (Т1, а.с. 254-255)

04.02.2019р. до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи № 504 від 07.12.2018р., який був проведений КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР. (Т2., а.с.1-14)

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів від 07.12.2018 року за № 504, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 13.01.2014 року не страждала на будь-який хронічний, стійкий психічний розлад, функціональними розладами психіки, порушеннями фізіологічних процесів в організмі або іншими хворобливими явищами, у зв`язку із чим була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(Т.2., а.с. 1-14)

Під час судового розгляду були допитані свідки, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що його жінк а прийшла з роботи і повідомила, що ОСОБА_3 потрапила в лікарню. Після того, вони почали телефонувати ОСОБА_11 , оскільки знали, що сама вона повинна доглядати за ОСОБА_12 , однак вона відмовилась доглядати, оскільки були потрібні кошти.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що після того, як ОСОБА_3 потрапила до лікарні у родичів виникло питання, хто саме буде доглядати за нею. ОСОБА_2 відмовилась це робити, оскільки у неї були свої проблеми. Вона також пояснила, що від працівників ЖЕКу, а також працівників авторинку де працювала ОСОБА_3 вона чула, що ОСОБА_3 були проблеми з психікою.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_3 дуже часто відвідувала ОСОБА_2 та її батьків, а також вони до неї також навідувались. ОСОБА_2 постійно надавала ОСОБА_3 продукти, допомагала ремонтувати квартиру після пожежі. Вона також знала, що ОСОБА_3 зробила заповіт на ОСОБА_2 , оскільки бажала, щоб її квартира залишилась саме їй. В той же час, дійсно у ОСОБА_3 були наявні особливості характеру, оскільки дуже часто говорила саме із собою, проте вона все розуміла, що відбувається, а також робила адекватні вчинки.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживала поверхом нижче квартири ОСОБА_3 , та бачила, що ОСОБА_3 робила деякі незрозумілі речі, оскільки барабанила, кричала, висловлювала якісь маячні ідеї. В той же час, від ОСОБА_3 вона дізналась, що остання зробила заповіт на « ОСОБА_14 », яка тримала її документи.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є чоловіком позивачки ОСОБА_1 , а також добре знав померлу ОСОБА_3 .. Він пояснив, що після того, як ОСОБА_3 потрапила до лікарні, вони одразу намагались зв`язатись з ОСОБА_2 , оскільки всі знали, що остання повинна піклуватись щодо ОСОБА_3 , а у випадку її смерті поховати. Однак ОСОБА_2 відмовилась надавати будь-яку допомогу, а тому саме він з дружиною останні дні надавали всю необхідну допомогу на лікування, доглядали за ОСОБА_12 . Після смерті ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 також відмовилась її поховати, у зв`язку з чим, всі витрати на поховання ОСОБА_3 вони взяли на себе.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 є його рідною сестрою, а ОСОБА_2 є його двоюрідна сестра. Він пояснив, що ОСОБА_3 приїжджала до них на свята, проте він у неї не був. Він пояснив, що про існування заповіту знали всі родичі, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у дуже гарних відносинах. Він також пояснив, що він вважав ОСОБА_3 за здорову людину, проте вона інколи розмовляла сама із собою.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він проживав поверхом вище над квартирою ОСОБА_3 , а тому він допомагав їй у домашньому господарстві ремонтував крани, електрику. Поведінка ОСОБА_3 була не зовсім адекватною, оскільки вона інколи розмовляла сама із собою, проте і могла розмовляти адекватно.

Правові підстави ухваленого рішення.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Кодексу).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності договору, визначені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. (стаття 1233 Цивільного кодексу України)

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. (стаття 1234 Цивільного кодексу України)

Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі із вказанням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений.

Стаття 1257 Цивільного кодексу України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст.229,230,231 Цивільного кодексу України.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, слідує, що за загальним правилом звернутися з позовом про визнання правочину недійсним може тільки сама особа, яка перебувала в означеному у статті 225 ЦК України стані.

Звернення інших осіб з зазначеним позовом допускається тільки у випадку смерті особи, яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними - осіб, чиї права чи інтереси порушені; у випадку наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною - призначеного цій особі опікуна.

До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

01 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 754/3352/14-ц, провадження № 61-28333св18 (ЄДРСРУ № 76859756) досліджував питання застосування ст. 225 ЦК України («Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними»).

Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року, №36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Так, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи (в тому числі посмертної), так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

На підставі вищенаведеного, аналізуючи у сукупності докази, показання свідків, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, суд вважає, що відсутні об`єктивні докази того, що в момент вчинення заповіту, ОСОБА_3 була абсолютна не спроможна розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 13.01.2014р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єфремовим О.С. у реєстрі за № 33, згідно якого ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Копія повного тексту рішення буде виготовлена та підписана у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2019