МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/67/17
Пр. №2/521/188/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Романюк О.М., за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Кучерук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Комунального підприємства «Малиновський ринок» (далі - КП«Малиновський ринок») посилаючись на те, що з 04 квітня 2016 року вона працювала на посаді юристконсульта, а 08 вересня 2016 року була переведена на посаду директора з основної діяльності.

Зазначила, що з 24 вересня 2016 року по 29 жовтня 2016 року вона знаходилась на лікарняному, а 31 жовтня 2016 року вийшла на роботу де в той же день інспектором з кадрів була ознайомлена з наказом про скорочення штату від 21 вересня 2019 року №39/1 кт/р. Крім того, 11 листопада 2016 року її було ознайомлено з повідомленням про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату, датованим 23 вересня 2016 року, в якому було зазначено, що звільнення планується 22 листопада 2016 року.

Стверджувала, що в порушення норм трудового законодавства її ознайомили з попередженням про звільнення 11 листопада 2016 року, а наказ про її звільнення був виданий 25 листопада 2016 року, в той же день їй було видано трудову книжку та розрахунок.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд зобов`язати КП«Малиновський ринок» змінити дату її звільнення з 25 листопада 2016 року на 11 січня 2017 року та стягнути з КП«Малиновський ринок» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судовий збір.

Позивачка в судовому засіданні позові вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник КП«Малиновський ринок», діючий на підставі довіреності від 04 січня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Раніше надав до суду заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначав, що станом на вересень 2016 року в КП «Малиновський ринок» відбулись зміни в організації виробництва і праці, згідно яких була ліквідована посада заступника директора з основної діяльності, яку займала ОСОБА_1 , та яка фактично дублювала посаду директора, що тягло собою диструктив в організації праці, та призвело до конфлікту за участю позивача та підприємців ринку, тому 21 вересня 2016 року підприємством було прийнято рішення про зміну в організації праці за якими посада позивача підлягала скороченню, що підтверджується наказом про скорочення штату за № 69/1 кт/р від 21 вересня 2016 року.

Вказаним наказом, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена 31 жовтня 2016 року, після виходу з лікарняного, зобов`язано юриста Кирильчук Н.Д. підготувати проект наказу про попередження ОСОБА_1 , заступника директора з основної діяльності, про наступне звільнення з роботи 22 листопада 2016 року у зв`язку із скороченням посади; запропонувати їй вакантні посади згідно з штатним розписом та ознайомити її з даним наказом під розпис (на виконання статті 49 (2) КЗпП України; до 22 листопада 2016 року підготувати проект наказу по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 , заступника директора з основної діяльності, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату з виплатою вихідної допомоги та відповідних пільг та компенсацій.

Зазначав, що 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до в.о. директора КП «Малиновський ринок» ОСОБА_3 . з заявою, в якій просила скоротити їй термін попередження та звільнити із займаної посади 31 жовтня 2016 року до закінчення 2-х місячного строку. Оскільки станом на 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 не могла бути звільнена до з`ясування обставин на підставі яких мав місце інцидент із її участю 22 вересня 2016 року, та не були досліджені всі обставини інциденту, роботодавцем було прийнято рішення задовольнить заяву ОСОБА_1 та скоротити термін попередження та звільнити із займаної посади, - визначивши «дату скорочення та звільнення в день отримання результатів розслідування за нещасним випадком».

11 листопада 2016 року ОСОБА_1, було ознайомлено із повідомленням від 23 вересня 2016 року за № 592/1 про наступне звільнення та їй було запропоновано вільну посаду на той момент «прибиральник території», але ОСОБА_1 не погодилась, що підтверджується її особистим підписом. 25 листопада 2016 року ОСОБА_1 було ознайомлено із наказом про звільнення, видано трудову книжку та проведено розрахунок.

Вважаючи дії КП«Малиновський ринок» щодо звільнення позивачки законними, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 3, 22, 35-39,45).

Ухвалою суду від 22 березня 2017 року провадження у даній справі було зупинено до вирішення Малиновським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до КП«Малиновський ринок» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 103).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до КП«Малиновський ринок» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, були задоволені частково, скасовано наказ в.о. директора КП«Малиновський ринок» ОСОБА_3 №54-к/тр від 24 листопада 2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани, стягнуто з КП«Малиновський ринок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 115-121).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року в частині відмови в позовних вимогах скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, за яким ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника директора з основної діяльності КП«Малиновський ринок» та стягнуто з КП«Малиновський ринок» на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 87674, 00 грн. без врахування сплати податків та обов`язкових платежів (а.с. 122-126).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року рішення апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до КП«Малиновський ринок» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року в цій частині залишено без змін (а.с. 127-134).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року провадження у справі було поновлено (а.с. 136-137).

Судом встановлено, що наказом КП «Малиновський ринок» №18-к/тр від 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 була прийнята з 04 квітня 2016 року на роботу на посаду юрисконсульта в КП «Малиновський ринок», на який працювала по 07 вересня 2016 року.

08 вересня 2016 року ОСОБА_1 була переведена на посаду заступника директора з основної діяльності відповідно до наказу № 52-к/тр від 08 вересня 2016 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року встановлено, що 22 вересня 2016 року на території КП «Малиновський ринок» за участю ОСОБА_1 виник конфлікт між підприємцями та адміністрацією ринку.

22 вересня 2016 року у період часу з 11.56 до 17.00год. та 23 вересня 2016 року з 11.00 год. до 17.00 год. ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, про що було складено відповідні акти (а.с. 51, 52).

Встановлено, що з 24 вересня 2016 року по 29 жовтня 2016 року позивачка знаходилася на лікарняному (а.с. 55-56).

Наказом КП «Малиновський ринок» від 21 вересня 2016 року № 69/1-к/тр, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 31 жовтня 2016 року після виходу з лікарняного, юриста Кирильчук Н.Д. було зобов`язано підготувати проект наказу про попередження ОСОБА_1 , заступника директора з основної діяльності, про наступне звільнення з роботи 22 листопада 2016 року у зв`язку із скороченням посади; запропонувати їй вакантні посади згідно з штатним розписом та ознайомити її з даним наказом під розпис (на виконання статті 49 (2) КЗпП України; до 22 листопада 2016 року підготувати проект наказу по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 , заступника директора з основної діяльності, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату з виплатою вихідної допомоги та відповідних пільг та компенсацій (а.с. 3-4).

23 вересня 2016 року повідомлення про звільнення за № 592/1 (а.с. 47) було направлено на домашню адресу ОСОБА_1 кур`єром, але позивач відмовилась його отримати, про що свідчить відповідний запис у кур`єрському договорі 24 вересня 2016 року (а.с. 24-25, 48).

Встановлено, що 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до в.о. директора КП «Малиновський ринок» ОСОБА_3 . з заявою від 31 жовтня 2016 року в якій просила скоротити їй термін попередження та звільнити із займаної посади 31 жовтня 2016 року до закінчення 2-х місячного строку (а.с. 45).

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, а також їй була запропонована вільна посада «прибиральник території», від якої вона відмовилась, що підтверджується її підписом (а.с. 52).

Наказом КП «Малиновський ринок» від 25 листопада 2016 року № 88-к/тр ОСОБА_1 було звільнено із посади заступника директора з основної діяльності за скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України на підставі відмови від переведення на іншу роботу, з яким останню ознайомлено цього ж дня, видано трудову книжку та проведено розрахунок (а.с. 6).

Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог стверджувала, що при її звільненні відповідачем було порушено норми трудового законодавства в частині строків звільнення, а саме її ознайомили з попередженням про звільнення 11 листопада 2016 року, а наказ про звільнення був виданий 25 листопада 2016 року.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці, до яких відноситься, зокрема, і скорочення чисельності чи штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

Враховуючи те, що у КП «Малиновський ринок» відбулись зміни в організації виробництва і праці, а позивачка, подавши заяву від 31 жовтня 2016 року, сама просила звільнити її з займаної посади до закінчення 2-х місячного строку, суд вважає, що працівник на свій розсуд вправі вчиняти юридично значущі дії, щодо власних прав та обов`язків і враховуючи волевиявлення працівника роботодавець вправі його задовольнити відповідно змінивши строки розірвання трудового договору.

Факт правомірного звільнення позивачки із займаної посади встановлений Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року, в якій зазначено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судом, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення штату, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, враховано відсутність вакантних посад в установі з відповідної кваліфікації та професії і запропоновано вільну посаду - прибиральник території, від якої позивач відмовився, а також враховуючи заяву позивача від 31 жовтня 2016 року про звільнення її із посади до закінчення 2-х місячного строку, у зв`язку із чим відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 127-134).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абз. 5, 6, 7 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої у відповідності до наказу Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції (визнається недійсним запис про звільнення у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення).

Враховуючи те, що судом було встановлено факт правомірного звільнення позивачки із займаної посади, підстави для зміни дати звільнення - відсутні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 , а саме 25 листопада 2016 року, її було в той же день ознайомлено з наказом від 25 листопада 2016 року № 88-к/тр про звільнення із посади заступника директора з основної діяльності за скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України на підставі відмови від переведення на іншу роботу, видано трудову книжку та проведено розрахунок, а саме: вихідну допомогу та компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 04 квітня 2016 року по 25 листопада 2016 року (а.с. 44).

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи те, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивачки щодо порушення відповідачем трудового законодавства в частині зазначення дати її звільнення, підстави для виплати на її користь середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу - відсутні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір по справі складає 551, 20 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с. 11).

Керуючись ст. ст. 22, 40, 49-2, 232, 233 КзПП України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 березня 2019 року.

Суддя: О.М. Сегеда