Номер провадження: 22-ц/813/2096/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка Ігоря Івановича до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В. 17 листопада 2015 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка І.І. звернулось із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-4).

В обґрунтування позову ПАТ АБ «Порто-Франко» посилалося на те, що між позивачем та відповідачами 25 вересня 2006 року був укладений кредитний договір та договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5 000 доларів США на строк до 24 вересня 2007 року, зі сплатою 18% річних, а ОСОБА_1 , на добровільних засадах, взяв на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням ОСОБА_3 10 квітня 2007 року було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору. У встановлений строк відповідачі зобов`язання не виконали, чим порушили умови кредитного договору, у зв`язку із чим Банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитом, та 24 вересня 2009 року Київським районним судом було ухвалено рішення, згідно якого стягнено в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 588,30 доларів США та 751,39 гривень за судовими витратами. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2009 року дію кредитного договору припинено не було, тож, на думку позивача, умови кредитного договору діють, зокрема, щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами та неустойки. Однак, сплачена сума грошових коштів не закрила всієї існуючої заборгованості, так як відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, Банк на непогашену суму кредиту нараховував відсотки. Оскільки до теперішнього часу відповідачі грошові кошти не повернули, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 року позов ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка І.І. задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором №2597/1-06 від 25 вересня 2006 року у розмірі 16 344,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на день ухвалення рішення складає 389 498,25 гривень, з яких: - заборгованість за відсотками за період з 08 червня 2012 року по 08 липня 2015 року 974,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на день ухвалення рішення складає 23 220,19 гривень; заборгованість за пенею за виникнення простроченої заборгованості за період з 08 червня 2012 року по 08 липня 2015 року - 15 370,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 366 278,06 гривень. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 5 842,47 гривень (а.с. 46-49).

Ухвалою Київського районного судуд м. Одеси від 12 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 74).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 192-193).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку представника апелянтів, у рішенні суду першої інстанції відсутні розрахунки, які б свідчили, з якої саме суми заборгованості нараховано борг за пенею та відсоткам; наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не у повному обсязі, не є підставою для нарахування відсотків та пені. Крім того, ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, не був належним чином повідомлений судом про її розгляд і, в такому випадку, апеляційним судом має бути вирішено питання про застосування позовної давності(а.с. 81-86, 196-201).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» Красюка І.І., суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2009 року дію Кредитного договору припинено не було, тож умови кредитного договору, зокрема щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами та неустойки, є діючими. На думку суду, сплачена сума грошових коштів не закрила всієї існуючої заборгованості, так як відповідно до п.3.3.Кредитного договору за користування кредитними коштами, банк на непогашену суму кредиту нараховував відсотки.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2009 року стягнуто в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 588 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) доларів США 30 центів, та 751,39 гривень за судовими витратами.

При цьому, згідно вказаного рішення, сума заборгованості у розмірі 6 588, 30 доларів США складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 2 167, 46 доларів США;

- заборгованість за нарахованими відсотками - 465, 23 доларів США;

- неустойка у розмірі 0,5% від простроченої суми кредиту за кожень день прострочки платежу - 3 955, 61 доларів США.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано, що за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2009 рокузаборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже була стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання.

Вказане стосується й нарахованих відсотків за період з 08 червня 2012 року по 08 липня 2015 року, що залишилося поза увагою суду.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 24 вересня 2007 року (закінчення строку кредитування згідно умов Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №2597/1-06 від 25 вересня 2006 року) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, узгоджуються з позициєю Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 у справі №14-10цс18.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про стягнення суми боргу з поручителя за договором ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та поручителем ОСОБА_1 Договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Таким чином, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Колегія суддів враховує, що строк виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів настав, згідно Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №2597/1-06 від 25 вересня 2006 року, 24 вересня 2007 року, таким чином, у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту з 24 вересня 2007 року і протягом наступних шести місяців, але до суду з цим позовом банк звернувся 03 вересня 2015 року, тобто, з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Доказів направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк, який закінчився 25 березня 2008 року, Банк суду не надав.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, тобто в частині позовних вимог Банку про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителя за Договором ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованості за кредитним договором №2597/1-06 від 25 вересня 2006 року у розмірі 16 344,87 доларів США, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, судове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Одночасно, колегія суддів не приймає до уваги довід апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що апелянт, який не брав участі у розгляді справи, не був належним чином повідомлений судом про її розгляд і, в такому випадку, апеляційним судом має бути вирішено питання про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

За змістом вказаної статті, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, встановивши необґрунтованість вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка Ігоря Івановича, апеляційний суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті спору, а не з підстав пропущення строку позовної давності.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка Ігоря Івановича до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка Ігоря Івановича на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 842, 50 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Порто-Франко» Краснюка Ігоря Івановича на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 842, 50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2019 року

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе