Справа № 465/3104/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3079/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір Х.

з участю учасників справи: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 465/3104/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Жовківської районної державної адміністрації та Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області про зобов'язання надання постійного догляду,-

в с т а н о в и в :

30.05.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою і просить зобов'язати відповідача надавати їй, як немічній жінці, матері відповідача, щоденний постійний догляд. Свій позов мотивує тим, що з 14.08.2009 року після отриманої травми внаслідок ДТП вона стала інвалідом першої групи та потребує за собою постійного стороннього догляду. Приймаючи до уваги, що вона є хворою людиною, потребує постійного догляду, не в змозі забезпечити себе необхідним мінімумом для проживання, фізичної допомоги цілодобово від доньки не отримує, а тому просить зобов'язати останню надавати їй постійний догляд.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб: органу опіки та піклування Жовківської районної державної адміністрації та Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області про зобов'язання надання постійного догляду відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що суд дійшов правильного висновку , що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу, однак відмовив в задоволенні позову, незважаючи на те, що за станом здоров'я вона потребує постійного стороннього догляду, що стверджується медичними документами. Стверджує, що відповідач по справі вже тривалий час не виконує вимог ст.172 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати допомогу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, а відтак відповідно до ст.367 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Треті особи по справі: Надичівська сільська Рада Жовківського району та Орган опіки та піклування Жовківської РДА в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями долученими до матеріалів справи.

Згідно з ст.372 ч.2 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

За приписами статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі рідні люди: позивач мама, відповідач-дочка.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.02.2012 року призначено першу групу інвалідності загального захворювання пов»язаного з ураженням опорно-рухового апарату безтерміново, потребує постійного стороннього догляду. (а.с. 5).

Позивач пересувається на візку, верхня частина тіла рухома, руками володіє.

Позивач проживає в АДРЕСА_1 у свому власному будинку. На даний час понад пів року з нею проживає доглядальниця.

Згідно пояснень позивача в суді апеляційної інстанції,позивач ОСОБА_2 не зовсім задоволена доглядальницею та хоче, щоб відповідач ОСОБА_4, яка є її дочкою, сама опікувалася нею цілодобово, переїхавши в село на постійне проживання або взяла її до себе у м.Львів. Не заперечує, що дочка оплачує послуги доглядальниці за її догляд, що дочка приїжджає до неї та передає продукти, ліки, однак вважає, що цього є недостатньо. Зазначає, що потребує, щоб за нею доглядали не тільки вдень, але і вночі, оскільки може прокинутися і потребувати допомоги. Не заперечує, що отримує пенсію1523 грн., однак всі ці гроші витрачаються на памперси.

Позивач також пояснила суду, що із районного управління соціальної служби їй пропонувалася допомога соціального працівника на 2-3 години вдень, однак вона від такої допомоги відмовилася, пояснюючи тим, що потребує цілодобової фізичної допомоги, а також допомоги матеріальної.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції із пояснень позивача, відповідача встановив, що дочка позивача ОСОБА_4 проживає у м.Львові разом із сім»єю. Має на утриманні двох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, за якими здійснює догляд, а тому працює тільки за сумісництвом та отримує заробітну плату 2000 грн. Згідно пояснень, відповідач немає можливості постійно бути у селі з мамою, а щоб переїхати на постійне проживання-це нереально, оскільки був час, що вона маму взяла у м.Львів, де така була під постійним доглядом її та родини чоловіка, однак сталося так, що з вини мами, тобто позивача, від неї відмовився її чоловік та його мама. В міру можливості допомагає продуктами, купує ліки, наймала не одну доглядальницю. В даний час є доглядальниця, якій вона оплачує та така проживає з мамою постійно, однак і в цьому випадку вона не може мамі догодити. Зважаючи на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутнє ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків щодо надання допомоги матері та зазначає, що між вимогами позивача на захист прав до її життя, здоров»я як найбільших цінностей та можливостями відповідача забезпечити ці вимоги повинен бути розумний праволюдний баланс.

Згідно приписів ст. 51 Конституції України , ст. 202 Сімейного кодексу України (далі СК) повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За змістом статті 172 ч.1,3 СК повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов»язаних із наданням такого піклування.

Із позовних вимог, апеляційної скарги не встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не надає утримання позивачу. Вимога позивача ОСОБА_2 зводиться до надання їй цілодобової сторонньої допомоги, яку відповідач забезпечує в інший спосіб, ніж того вимагає позивач, ставлячи свої умови, які не завжди підлягають до задоволення та залежать від матеріальних можливостей позивача, від її особистих, фізичних можливостей, від укладу її життя та її родини. Суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача ОСОБА_2, її бажання не є співмірними із можливостями її дочки, однак така забезпечена цілодобовим доглядом, не обмежена у найнеобхіднішому для підтримання життєдіяльності, від допомоги соціальних служб відмовляється.

Із врахуванням вище зазначеного, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк