Провадження №2/592/3979/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 07.06.2018 року її ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутися до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 41812,12 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн. Згідно виписки по банківському рахунку, заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 28.02.2019 року. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2018 року по 28.02.2019 року.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позивачем при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропущено тримісячний строк позовної давності, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Втім, положенням ч. 1 ст. 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ч. 3 та ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

09.10.2019 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності, яке мотивовано тим, що починаючи з середини 2017 року відповідач почав затримувати виплату заробітної плати, а в грудні 2017 року і взагалі припинив її виплату, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 41812,12 грн., яка була погашена лише 28.02.2019 року. Причиною пропуску строку позовної давності стало те, що ОСОБА_1 тривалий час не проживає в м. Суми, а проживає в Лебединському районі, де доглядає свою матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим тривалий час була обмежена у фінансах та можливостях звернення за правовою допомогою для захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про можливість поновлення пропущеного строку позовної давності, суд зауважує, що що закон не передбачає навіть приблизного переліку поважних причин, які можуть бути визнані такими для захисту порушеного права. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. До висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позовну неможливим або утрудненим.

Беручи до уваги, те що ОСОБА_1 тривалий час проживає поза межами АДРЕСА_1 р-ну АДРЕСА_1 , де доглядає за своєю матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує стороннього нагляду, що підтверджується відповідною довідкою Виконавчого комітету Маловисторопської сільської ради від 03.09.2019 року, внаслідок чого позивач була обмежена у грошових та практичних можливостях звернення за правовою допомогою для захисту порушеного права, а тому ці причини пропуску тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору суд вважає поважними, внаслідок чого порушене право на оплату праці підлягає захисту.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеному в постанові від 13.02.2019 року по справі №913/112/18.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи в Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року по справі №592/8036/18 з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 41812 грн. 12 коп., а також 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.8).

Зазначені суми були виплачені ОСОБА_1 28.02.2019 року, що підтверджується випискою по особовому банківському рахунку (а.с.9).

Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до в п. 6 вказаних роз`яснень, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, крім іншого, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи з середньої заробітної плати.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 2 вказаного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

З повідомлення ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про розміри оплати праці працівника за червень 2018 року вбачається, що сума вихідної допомоги, нарахованої до виплати ОСОБА_1 , становить 18416 грн. 02 коп. (код «185» в розрахунковому листі) (а.с.7).

Таким чином, виходячи з розміру нарахованої до виплати вихідної допомоги, сума заробітної плати ОСОБА_1 за останні два робочих місяці становила 12277,34 грн. (розрахунок: 18416,02 грн. / 3 міс. * 2 міс.)

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена 07.06.2018 року, тому для обчислення розміру середньоденної заробітної плати слід брати кількість відпрацьованих робочих днів за квітень (20 день) та травень (20 днів) 2018 року, що в сумі становить 40 днів.

За таких обставин, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 306 грн. 93 коп. (12277,34 грн. : 40 роб.дн. = 306,93 грн.)

Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена 07.06.2018 року, а розрахунок з нею було проведено лише 28.02.2019 року, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33762 грн. 30 коп. за період з 11.06.2018 р. по 28.02.2019 р., що складає 110 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 306,93 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року в розмірі 33762 грн. 30 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко