РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/5394/18

Провадження № 22-ц/4815/1048/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Бондаренко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 як законний представник неповнолітнього

ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне підприємство «Рівне Вечірнє»,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року у складі судді Тимощука О.Я., ухвалене в м. Рівне о 17 год. 41 хв., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Рівне Вечірнє», ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що газета «Рівне Вечірнє» ІНФОРМАЦІЯ_4 року опублікувала матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» з підзаголовком « ОСОБА_4 знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі». Позивач зазначив, що дану статтю написано журналістом ОСОБА_3 , який працює в ПП «Рівне Вечірнє». Дана стаття такого ж змісту була опублікована на інтернет-ресурсі https://rivnepost.rv.ua за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 та за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить Приватному підприємству «Рівне Вечірнє». Просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутації позивача інформацію, оприлюднену в газеті «Рівне Вечірнє» та на інтернет-ресурсі https://rivnepost.rv.ua та зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у визначений позивачем спосіб, оскільки дана стаття, в якій викладено висловлювання автора не відповідає дійсності, є недостовірною інформацією та грубо порушує права та інтереси позивача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Визнано перелічену в статті інформацію відносно ОСОБА_2 , яка опублікована в газеті «Рівне Вечірнє» ІНФОРМАЦІЯ_4 року та розміщена ОСОБА_3 на веб-сайті «Рівне Вечірнє», під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6» (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_5 та адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_7), а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6» « ОСОБА_4 знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі» «ІНФОРМАЦІЯ_8» - такою, що не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_3 та Приватне підприємство «Рівне Вечірнє» спростувати зазначену недостовірну інформацію, опублікувавши вибачення перед ОСОБА_2 на першій шпальті газети «Рівне Вечірнє» розміром шрифту та обсягом, рівним відповідним даним статті «ІНФОРМАЦІЯ_6» не пізніше наступного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в такий же спосіб, в який вона була розповсюджена. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Рівне Вечірнє» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Рівне Вечірнє» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 466 грн. 80 коп. та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 5 000 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи на спростування поширеної щодо неї недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, завданої таким поширенням, та обґрунтоване тим, що поширена щодо позивача інформація є негативною та такою, що принижує його честь та гідність, а тому підлягає спростуванню. Судом враховано тривалість, характер та глибину моральних страждань позивача при частковому задоволенні його позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відмова у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди мотивована відсутністю належних доказів на її підтвердження.

Відповідачі з висновками суду перешої інстанції погодились, в апеляційному порядку рішення не оскаржували.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що він як апелянт був позбавлений можливості оскаржити в апеляційному порядку рішення суду, оскільки суд не направив його копії у відповідності з вимогами закону, чим допустив порушення на його право на доступ до суду. Зазначає, що з боку відповідача мало місце приниження честі, гідності та репутації як його сина ОСОБА_5 , так і його самого. Пояснює, що відповідач у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6» назвав його сина ОСОБА_5 розбійником - тобто особою, яка чинить розбій, насильство, грабіжництво тощо, а, отже, вчиняє злочин. Стверджує, при цьому, що стосовно його сина ОСОБА_5 не існує жодного вироку, яким би той був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, а відтак має місце нехтування конституційно гарантованого принципу презумпції невинуватості. Заперечує відомості, викладені у оскаржуваній статті, про те, що він став політиком у зв`язку з ситуацією із сином та пояснює, що перебуває на політичній посаді з липня 2016 року, а політичною діяльністю займається з 1998 року та з того часу її не припиняв. Зауважує, що ніколи не працював викладачем «водного», тобто нинішнього університету біоресурсів та водокористування, як про це говорить у своїй статті відповідач, так само, як і не працював на жодних «спокійних і непублічних посадах» після закінчення повноважень народного депутата у 2016 році. Зазначає, що оскаржувана стаття написана у зневажливому тоні щодо нього та його сина і не має на меті повідомити споживачеві нову інформацію, оскільки та вже була повідомлена раніше, а покликана принизити його честь, гідність завдати шкоди діловій репутації. Додає, що стаття порушує Закон України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», який прямо забороняє використовувати ЗМІ для заподіяння шкоди честі і гідності особи; для розголошення будь-якої інформації, яка може призвести до вказування на особу неповнолітнього правопорушника без його згоди і згоди його законного представника. Доводить, що опублікування статті завдало йому великої моральної шкоди, яка проявилась у переживанні психологічного стресу, втраті нормальних життєвих зв`язків, відновлення яких потребує додаткових зусиль, погіршенні стосунків у сім`ї та з друзями. Моральну шкоду оцінює в сумі 118 000 гривень, що є еквівалентом трьох місячних заробітних плат. Наполягає на стягненні на свою користь і матеріальної шкоди, яка полягає у витраті його часу на з`ясування обставин справи та вибір способу захисту порушених прав на суму 5 000 гривень, що є еквівалентом заробітку за два дні. Витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень також просить стягнути з відповідача. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати перелічену у статті інформацію щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка розміщена відповідачами на веб-сайті газети «Рівне Вечірнє» під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6» (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_5 та адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_7), такою, що не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язавши відповідачів спростувати її, опублікувати вибачення на першій шпальті розміром шрифту та обсягом, рівним відповідним даним статті «ІНФОРМАЦІЯ_6» не пізніше наступного місяці з дня набрання рішенням суду законної сили в такий же спосіб, в який вона розповсюджена, а також стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 118 000 грн., матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн., судовий збір в розмірі 2 474,80 грн. та витрати на правову допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 газета «Рівне Вечірнє опублікувала матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» з підзаголовком « ОСОБА_4 знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі».

Cтаттю написано журналістом ОСОБА_3 , який працює в ПП «Рівне Вечірнє».

Дана стаття такого ж змісту була опублікована на інтернет-ресурсі https://rivnepost.rv.ua за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 та за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить Приватному підприємству «Рівне Вечірнє».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом в інтересах сина ОСОБА_2 , обґрунтовував свої вимоги тим, що вказаними публікаціями, які містять недостовірну інформацію, принижується його честь, гідність, нищиться ділова репутація, а також завдано моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

При цьому, ст.. 68 Конституції України встановлено обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частина перша статті 277 ЦК України гарантує фізичній особаі, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, раво на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

Апеляційний суд приходить до переконання, що відомості, викладені в публікації «ІНФОРМАЦІЯ_6» з підзаголовком « ОСОБА_4 знову став політиком після того, як його сина звинуватили у розбійному нападі» «ІНФОРМАЦІЯ_8» не мають характеру оціночних суджень, а є фактичними твердженнями негативного характеру, поширення яких спричинили порушення особистого немайнового права.

Суд також враховує презумпцію невинуватості, закріпленої в частинах 1, 2, 5 ст. 17 КПК України, де зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Виходячи з того, що відносно ОСОБА_2 відсутній обвинувальний вирок, що набрав законної сили, поширена відповідачами інформація, в якій він названий злочинцем, а ОСОБА_1 - батьком злочинця, є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. Більш того, оскільки такі фактичні твердження відповідачів можливо перевірити на предмет їх достовірності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів, чого відповідачами зроблено не було, вони не можуть вважатися оціночними судженнями.

Згідно ст. 302 ЦК України встановлює обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію.

Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 , суд визначив розмір її стягнення в сумі 5000 гривень і рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується сторонами.

Обгрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 оцінив розмір моральної шкоди сумі 118 000 грн., матеріальної шкоди - в сумі 10 000 гривень. В апеляційній скарзі зазначив, що такий розмір моральної шкоди завдано зневажливим тоном публікації щодо нього та його сина, інформація покликана принизити його честь, гідність, завдати шкоди його діловій репутації, а завдана йому моральна шкода проявилась у переживанні ним психологічного стресу, втраті нормальних життєвих зв`язків, відновлення яких потребує додаткових зусиль, погіршенні стосунків у сім`ї та з друзями. При цьому, вимоги апеляції не містять доводів та обгрунтувань, який саме розмір моральної шкоди завдано ОСОБА_1 і має бути стягнуто на його користь, а який розмір моральної шкоди завдано його сину, інтересах якого він заявив позов.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 позовні вимоги, які уточнював під час провадження справи в суді, заявив тільки в інтересах свого сина ОСОБА_6 Просив стягнути солідарно з відповідачів 118 000 гривень моральної шкоди та 5000 гривень матеріальної коди. Розмір моральної шкоди обґрунтував Висновком соціально-психологічного дослідження № 06-06-18 від 06.06.2018 року Спілки фахівців соціологічних та психологічних досліджень, а розмір матеріальної шкоди обгрунтував тим, що з"ясуванням обставин справи та вибором способу захисту порушених прав, витрачено час, еквівалентний двом робочим дням і, виходячи з розміру заробітої плати, матеріальна шкода становить 5000 гривень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України в особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Матеріали справи не містять, і до апеляційної скарги не долучено доказів, на підтвердження вимог про стягнення матеріальної шкоди, і суд перешої інстанції вірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Окрім того, відповідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у своїх позовних вимогах вказував на завдання матеріальної шкоди у розмірі 5 000 гривень, а вимоги апеляційної скарги містять вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 10 000 гривень.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, суд при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають наступні питання: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні, з`ясування обставин, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Повинні також враховуватися стан здоров`я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, виваженості, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно розміру морального відшкодування в сумі 5 000 гривень, і вважає його таким, що відповідає принципам розумності та справедливості, відповідачі щодо таких висновків суду першої інстанції апеляційної скарги не подали.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Разом з тим, апеляційний суду не може погодитися із солідарним стягнення з відповідачів моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Відповідно до змісту ст. 451 ЦК України, яка за аналогією закону застосовується до правовідносин про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, солідарну відповідальність несуть особи, які спільно заподіяли шкоду.

Обставинами даної справи не встановлено спільності аналогічних дій відповідачів щодо завдання моральної шкоди позивачу, оскільки такі дії мали різний характер: відповідач ОСОБА_3 є автором статті, яка завдала моральних страждань позивачу, а відповідач ПП «Рівне Вечірнє» - оприлюднило та поширило неправдиві відомості, які містяться в цій статті.

Виходячи з того, що дії відповідачів не були спільними, солідарне стягнення з них моральної шкоди суперечить вимогам закону.

За змістом ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу включаються до судових витрат.

Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2019 року в частині солідарного стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу змінити.

Абзац 4 резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на

користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі

п`ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного підприємства «Рівне Вечірнє» (33028, м. Рівне, вул. Ст. Бандери,

1-Б, ідентифікаційний код юридичної особи - 33616034) на користь

ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.».

Абзац 5 резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на

користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 233 (одна тисяча

двісті тридцять три) гривні 80 копійок та витрати на отримання правової допомоги у

розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного підприємства «Рівне Вечірнє» (33028, м. Рівне, вул. Ст. Бандери,

1-Б, ідентифікаційний код юридичної особи - 33616034) на користь

ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) гривні 80

копійок та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот)

гривень.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Бондаренко Н. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.