Справа № 466/4913/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2792/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого суді: Савуляка Р.В.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяк Р.П.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якій просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона, ОСОБА_2, проживала разом із сином ОСОБА_5 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира належала їм на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син та після його смерті відкрилася спадщина. Син не склав заповіту, а тому спадкування здійснювалося за законом. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадщини була вона та дружина померлого - ОСОБА_4

У спадщину син залишив свою частку у праві спільної сумісної власності на квартиру.

11 листопада 2014 року вона написала заяву про відмову від спадщини. Це сталося тому, що відповідач вмовила її написати таку заяву. Проте, після відмови від спадщини стосунки із ОСОБА_4 погіршилися, відповідач почала створювати конфліктні ситуації, знущалася над нею, ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року визнано недійсною її, ОСОБА_2, відмову від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4, яка була зареєстрована Третьою львівською державною нотаріальною конторою в книзі реєстрації спадкових справ 11 листопада 2014 року за №1967.

На підставі цього рішення вона зареєструвала за собою право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Вважає, що вона має право визнати за собою право власності на іншу 1/4 частку квартири по смерті свого сина. Тому з метою захисту своїх прав позивач вимушена була звернутися до суду.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що судом не було досліджено відповідність доказів наданих позивачем обставинам справи та достовірності таких доказів. Згідно ст.43 ЦПК суд повинен оцінувати докази всебічно, повно та об'єктивно. Рішення є законним тоді, коли суд всебічно перевірив обставини справи, обгрунтовано визначається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року та прийняте нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведене належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем її прав, а також, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є вірним.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копіює свідоцтва про право власності на квартиру від 29 жовтня 1996 року.

З копії свідоцтва про одруження вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружилися 05 жовтня 1996 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

07 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернулася в Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом, що підтверджується відповідною заявою.

Із заяви від 11 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовилася від належної їй частки спадкового майна за законом в користь ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 та визнано недійсною її відмову від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4, яка була зареєстрована Третьою Львівською державною нотаріальною конторою в книзі реєстрації спадкових справ 11 листопада 2014 року за №1967.

ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копію свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 17 травня 2018 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. та зареєстровано в реєстрі за №6-167.

Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року по справі №466/2082/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Третьої львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 фактично успадкувала 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Згідно з ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом належала 3/4 частини, ОСОБА_4 1/4 частина квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають право на власний розсуд в межах своїх часток володіти, користуватися і розпоряджатися квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім цього, відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тобі, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Враховуючи наведене, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем та її представником не представлено, а судами не здобуто належних та допустимих доказів в підтвердження порушення відповідачем прав позивача, а також, що обраний спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача є вірним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.