Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Принцевської В.П.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Селидівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

07 листопада 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частини на 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області з нього на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів. Працюючи в Авдіївському коксохімічному заводі, отримує невелику заробітну плату. Також, на даний час у нього змінився сімейний стан. Він проживає разом з дівчиною та планує одружитися.

Рішенням Селидівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що в нього змінився сімейний стан, погіршився матеріальний стан, який утруднює сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на теперішній час його майновий стан погіршився, оскільки під час активних бойових дій у 2014-2015 роках в м.Авдіївка їх з батьком будинок суттєво постраждав, що підтверджується відповідним актом по попередньому обстеженню об'єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м.Авдіївка від 21 лютого 2018 року. Його батько, ОСОБА_5, є пенсіонером та отримує невелику пенсію, якої не вистачає на відновлення будинку у зв'язку з чим, позивач змушений йому допомагати. Оскільки у даному будинку мешкати неможливо, позивач змушений орендувати квартиру та сплачувати оренду плату у розмірі 1000 грн. та комунальні послуги. Також, ОСОБА_2 є боржником перед АТ КБ «ПриватБанк», сума заборгованості складає 66 837 грн. 40 коп. Його дохід складає 13 000 грн., з якого фактично залишається близько 8000 грн., з урахуванням виплати аліментів на користь доньки у розмірі 4300 грн., проте прожитковий мінімум на дитину у 2019 році, у віці шести років, складає 1626 грн., що в декілька разів менше ніж розмір зазначених аліментів. Колишня дружина не працює, не бажає працювати, дитина постійно знаходиться у дитячому садку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що в апеляційній скарзі викладені доводи та надано докази, які позивачем у суді першої інстанції не заявлялись. Обставини, які викладені у позовній заяві не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили, заяв про відкладення суду не надавали.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в апеляційні скарзі, з таких мотивів.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 жовтня 2018 року, виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначені розміру аліментів суд, відповідно до положень ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 183, 84 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст. 192 СК України та роз'яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), та не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто 23 вересня 2018 року.

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції України) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Встановивши, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зміни сімейного стану, що було заявлено як підставу для зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на пошкодження будинку батька та необхідності його ремонту, то як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ці обставини мали місце у 2014-2015 роках, тобто існували на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів (28 листопада 2016 року), були відомі позивачу та він погодився із стягненням аліментів у заявленому розмірі.

З цих же підстав не можна вважати обґрунтованим і посилання на оренду житла, яке позивач винаймає за договором оренди від 01 листопада 2016 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у позивача з 23 вересня 2018 року припинилися зобов'язання по сплаті аліментів на утримання непрацездатної дружини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів).

З довідки про наявність кредитної заборгованості не вбачається, коли у позивача виникли вказані зобов'язання та мета отримання кредиту.

За положеннями цивільно-процесуального кодексу кожна сторона розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Позивач участі в судовому засіданні не приймав, двічі подавав заяви (12 грудня 2018 року та 09 січня 2019 року) про розгляд справи за його відсутності.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2 не посилався на наявність обставин, докази яких долучено до апеляційної скарги, а відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Окремо колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відмова у задоволенні позову не є перешкодою його повторного звернення до суду з відповідним позовом у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

В.П. Принцевська