ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/352/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304080000 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про визнання страхового акту недійсним,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ПАТ «Просто-страхування» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29 липня 2013 року ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 уклали договір страхування №ПК 00920 майнових інтересів власника автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 жовтня 2013 року в місті Черкаси на вулиці Чорновола відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 ; та застрахований автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту №183 від 06 грудня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 113 203, 95 грн, а відповідно до Висновку експерта №13/15-23 від 07 липня 2015 року вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 56 556,56 грн.

Відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року на корить ОСОБА_2 було стягнуто з АТ «Просто-срахування» 61 094,56 грн, зокрема, по страховим випадкам: 1. від 12 вересня 2013 року, під час якого було пошкоджено лобове скло автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - страхове відшкодування в розмірі 4 538 грн; 2. від 04 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 страхове відшкодування в розмірі 56 556, 56 грн.

Зазначені події були визнані страховими випадками, про що 18 жовтня 2017 року дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 16 листопада 2017 року співробітниками АТ «Просто-страхування» було складено Страховий акт №88896, відповідно до якого страхове відшкодування становить 79 542, 57 грн, з яких, зокрема: 56 556,56 грн відшкодування по страховому випадку від 04 жовтня 2013 року.

Відповідно до платіжного доручення №19036 від 18 жовтня 2017 року АТ «Просто-страхування» відшкодувало 79 542,57 грн, в тому числі і 56 556,56 грн по страховому випадку, який відбувся 04 жовтня 2013 року. Таким чином, фактичні витрати АТ «Просто-страхування», пов`язані зі страховим випадком від 04 жовтня 2013 року, складають 56 556,56 грн.

Вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу №АЕ/1173722 від 12 березня 2013 року. Відповідно до зазначеного Полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн, франшиза становить 950 грн. У зв`язку з цим АТ «Просто-страхування» звернулося до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. 21 лютого 2018 року ПАТ «СГ «ТАС» сплатило страхове відшкодування в розмірі 49 050 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 повинен відшкодувати ПАТ «Просто-страхування» грошові кошти в розмірі 7 506, 56 грн (56 556,56 грн 49 050 грн), які позивач і просив суд стягнути з останнього разом із понесеними судовими витратами.

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Просто-страхування» про визнання страхового акту недійсним, яку мотивував тим, що із листа відповідача за зустрічним позовом вбачається, що підставою складення страхового акту № 88896 є постанова про відкриття виконавчого провадження, а не факт ДТП, як страхового випадку, або заява страхувальника. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено складання страхового акту на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, звертає увагу на те, що стразовий випадок стався 04.10.2013 року, а страховий акт складено лише 18.10.2017 року. Період страхування становить з 31.07.2013 року по 30.07.2014 року. Таким чином, всі документи, які стосуються страхового випадку, підготовка документів за наслідками страхового випадку, виплати страхового відшкодування повинні відбуватися в межах дії договору страхування. Оспорюваний страховий акт складеного через більше ніж три роки після закінчення дії договору страхування.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним страховий акт №88896 від 18.10.2017 року, який складений ПАТ «Просто-страхування» на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження; стягнути із страховика понесені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року позов ПАТ «Просто-страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Просто-страхування» витрати страхового відшкодування 7 506,56 грн та понесені судові витрати 1762 грн, а всього 9268,66 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2019 року заяву представника АТ «Просто-страхування» адвоката Синюк С.Л. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Доповнено резолютивну частину рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року таким змістом: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «просто-страхування» витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000 грн.

Рішення суду в частині первісного позову мотивовано тим, що згідно чинного законодавства України ПАТ «Просто-страхування» набуло право регресної вимоги до ОСОБА_1 після сплати страхового відшкодування, тому останній має сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає в розмірі 7506, 56 грн.

Щодо позовних вимог по зустрічному позову, то судом зазначено, що оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Крім того, оскаржуваний страховий акт був складений ПАТ «Просто-страхування» на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області, яким стягнено з ПАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 61094, 56 грн матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Яцюк М.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Просто-страхування» та здійснити перерозподіл судових витрат.

При цьому скаржником зазначено, що автомобіль «ЗАЗ» належить ОСОБА_4 Страхувальником є приватне підприємство «Скай Лайн». Між ОСОБА_1 та власником автомобіля ОСОБА_4 не існує будь-якого договору про користування автомобілем. На дату ДТП, відповідач не перебував у трудових відносинах з ПП «Скай Лайн», він звільнився до ДТП. Відтак, належним відповідачем у справі не є власником майна і не є страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Крім того, вказав, що підставою складення страхового акту є постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2016 року, яка не може бути законною підставою для складення такого акту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Просто-страхування» - адвокат Синюк С.Л. вказував на те, що в ході розгляду справи судом було розглянуто матеріали справи в тому числі договір цивільно-правової відповідальності власника (володільця, користувача) автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка була забезпечена в АТ «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу №АЕ/1173722 від 12 березня 2013 року, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн, та франшизою 950 грн.

Вказує, що є необґрунтованими посилання апелянта на ту обставину, що належним відповідачем по справі є або ОСОБА_4 або страхувальник ПП «Скай Лайн», оскільки не встановлено правову підставу на якій керував ОСОБА_1 , автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Судом було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з, що відповідає законності права керування автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як видно із прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просить переглянути рішення суду в частині первісного позову, в частині зустрічного позову рішення суду ним не оскаржується.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.07.2013 року між ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування №ПК 000920 майнових інтересів власника автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 жовтня 2013 року в м. Черкаси на вул. Чорновола відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та застрахований автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року на користь ОСОБА_2 стягнено з АТ «Просто-страхування» 61094,56 грн, зокрема, по страховому випадку від 04 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ЗАЗ» , реєстраційний номер НОМЕР_2 страхове відшкодування в розмірі 56 556, 56 грн.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника.

Відповідно до Звіту №183 від 06.12.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY» становить 113 203,95 грн, а відповідно до висновку експерта №13/15-23 від 07.07.2015 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 56 556, 56 грн.

Зазначені події були визнані страховими випадками, 18 жовтня 2017 року ДТП від 04.10.2013 року була визнана страховим випадком, про що 18 жовтня 2017 року співробітниками АТ «Просто-страхування» було складено страховий акт №88896, відповідно до якого страхове відшкодування становить 79 542,57 грн.

Відповідно до платіжного доручення №19036 від 18 жовтня 217 року АТ «Просто-страхування» відшкодувало на користь ОСОБА_2 79 542,57 грн в тому числі і 56 556,56 грн по страховому випадку, який відбувся 04.10.2013 року.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу №АЕ/1173722 від 12 березня 2013 року, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн, франшиза становить 950 грн. У зв`язку з цим АТ «Просто-страхування» звернулось до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та 21 лютого 2018 року ПАТ «СГ «ТАС» сплатило страхове відшкодування в розмірі 49 050 грн.

Таким чином позивач за первісним позовом вказував, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати ПАТ «Просто-страхування» грошові кошти в сумі 7 506, 56 грн (56 566, 56 грн 49 050 грн).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПрАТ «Просто-страхування», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань скаржника на ту обставину, що належним відповідачем у справі є власник автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_4 або страхувальник ПП «Скай Лайн», оскільки судом першої інстанції не встановлені правові підстави керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом.

Чинне законодавство покладає обов`язок відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП саме на винну особу, якою в даному випадку є ОСОБА_1 При цьому керував він автомобілем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в разі встановлення незаконності керування транспортним засобом, дана обставина жодним чином не звільнила б останнього від цивільно-правової відповідальності як винуватця ДТП, тому дані твердження апелянта є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, з урахуванням положень статей 1187, 1192, 1194 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, сума такої різниці скаржником не оспорюється, а розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача підтверджується належними і допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що страховий акт №88896 від 18 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 96) складений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, яка в матеріалах справи відсутня та при цьому дана постанова не може бути підставою для складення страхового акту, то колегія суддів звертає увагу апелянта, що в прохальній частині апеляційної скарги ним не заявлено клопотання про перегляд рішення суду в частині зустрічним позовних вимог. Між тим, слід зазначити, що підставою для складення такого акту стало рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року, на виконання якого і винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 84-85).

Щодо клопотання представника ПАТ «Просто-страхування» - адвоката Синюк С.Л. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, понесених під час апеляційного розгляду справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені ПАТ «Просто-страхування» на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги №23 від 03 січня 2019 року, укладений між Ат «Просто-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери», опис наданих послуг, рахунок-фактура №43 від 02 вересня 2019 року АБ «Синюк та партнери» на суму 93 000 грн, акт виконаних робіт від 30 вересня 2019 року на загальну суму 93 000 грн, які включають витрати на правову допомогу по даній справі на суму 3000 грн, а також платіжне доручення №15384 від 02 вересня 2019 року на суму 93 000 грн, є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися ПАТ «Просто-страхування» адвокатом та полягають у тому, що адвокат надав консультації, з`ясовував обставини у даній справі, підготовив та подав відзив на апеляційну скаргу.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (надання консультації та складання відзиву на апеляційну скаргу), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 3 000 грн під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

В.Д. Храпко