Провадження № 2/752/5792/19
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

11.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

в липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб, який зареєстрований 29.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва, актовий запис № 1603, залишити їй після розірвання шлюбу її дівоче прізвище ОСОБА_1 , а також визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2002 р.н. з нею.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.1995 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1603. В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини із відповідачем припинені з червня 2019 року, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо, у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду, та окрім розірвання шлюбу просить суд визначити місце проживання їх сина разом із нею.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилась. До суду подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 1603 (а.с.10).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені з червня 2019 року, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе.

Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Крім того, згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

В частині позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 29 Цивільнгого кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

На час розгляду даної справи син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг сімнадцятирічного віку та вправі самостійно визначати своє місце проживання

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вік дитини та те, що у справі відсутні докази наявності спору між сторонами з приводу визначення місця проживання неповнолітнього сина, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача

Керуючись ст.ст. 258-259, 280-289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва, актовий запис № 1603.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 присвоїти дошлюбне прізвище - « ОСОБА_1 ».

В задоволенні позовної вимог про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Глушки Білоцерківського району Київської області, громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , - судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Н.П. Чередніченко