Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №159/3698/17-ц

провадження № 61-38039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Ковельська міська рада Волинської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ковельської міської ради, Управління Держгеокадастру у Ковельському районі,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Ковельської міської ради Волинської області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року у складі судді Наваляного Т. Д. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Грушицього А. І., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2017 року перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Ковельської міської ради Волинської області (далі - Ковельська міська рада), ОСОБА_1 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ковельської міської ради (далі - Центр надання адміністративних послуг, ВК Ковельської МР), Управління Держгеокадастру у Ковельському районі, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди та звільнення земельної ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до пункту 1 рішення Ковельської міської ради від 23 березня 2017 року № 21/17 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 450 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:008:0099, для городництва без права зміни цільового призначення за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування. На підставі вказаного рішення, 10 квітня 2017 року між Ковельською міською радою та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі. Згідно із повідомлення Ковельської міської ради від 31 жовтня 2016 року № 35-3515, земельні ділянки, що розташовані на АДРЕСА_1 , за функціональним призначенням належать до земель садибної житлової забудови. Відповідно до Генерального плану м. Ковеля за адресою: АДРЕСА_1 , землі сільськогосподарського призначення відсутні, за вказаною адресою знаходяться землі садибної житлової забудови. Таким чином, Ковельською міською радою в порушення вимог Земельного кодексу України (далі - ЗК України), без внесення відповідних змін до Генерального плану м. Ковеля незаконно передано в оренду для городництва ОСОБА_1 земельну ділянку площею 450 кв. м на АДРЕСА_1 .

Посилаючись на викладене прокурор просив визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Ковельської міської ради від 23 березня 2017 року № 21/17 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва» щодо відведення ОСОБА_1 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 450 кв. м на АДРЕСА_1 , для городництва, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 10 квітня 2017 року № 1/17, укладений між Ковельською міською радою та ОСОБА_1 , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року позов першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 1 рішення Ковельської міської ради від 23 березня 2017 року № 21/17 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва» щодо відведення ОСОБА_1 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 450 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:008:0099, для городництва без права зміни цільового призначення. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 10 квітня 2017 року № 1/17 площею 0,0450 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення городництва, укладений між Ковельською міською радою та ОСОБА_1 . Скасовано рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг ВК Ковельської МР про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 450 кв. м, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:008:0099, індексний номер 34929992 від 25 квітня 2017 року, запису про інше речове право: 20133640, вид іншого права: право оренди земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити вказану земельну ділянку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему України від 23 липня 2010 року № 548, землі для городництва віднесені до земель сільськогосподарського призначення (секція «А» 01 (01.07)). Землі житлової забудови віднесені до секції «В» 02. Тобто вказана земельна ділянка не може бути надана в оренду для ведення городництва без внесення відповідних змін до Генерального плану м. Ковеля, а тому вимоги прокурора є обґрунтованими.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржуваний пункт рішення Ковельської міської ради суперечать вимогам статей 20, 39, 123, 124 ЗК України, оскільки відведена ОСОБА_1 для огородництва на умовах оренди земельна ділянка знаходиться в межах м. Ковеля і згідно з Генеральним планом має інше цільове призначення, а саме належить до земель житлової та громадської забудови.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2018 року Ковельська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що позивач знехтував обов`язком попередньо, до звернення до суду, повідомити про це суб`єкти владних повноважень (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), які згідно з чинним законодавством наділенні правом вирішувати питання регулювання земельних відносин: Ковельську міську раду та ГУ Держгеокадастру у Волинській області, як контролюючий орган, для отримання кваліфікованого визначення по суті проблеми, оскільки прокуратура не має компетенції та спеціальних знань необхідних для розуміння містобудівної діяльності та діяльності у сфері земельних відносин, а у своїй щоденній діяльності керується виключно юридичними нормами законодавства України. Заявленому цивільному позову передувало звернення у Волинську обласну прокуратуру соціально активного та небайдужого громадянина ОСОБА_2 щодо можливого факту порушення, яке можливо мало місце при наданні Ковельською міською радою земель територіальної громади у короткострокову оренду членам цієї громади для ведення городництва. Розглядаючи заяву громадянина ОСОБА_2 , прокуратура мала б здійснити перевірку наданої інформації, надати належну оцінку викладеним фактам, а також визначитись у чиїх саме інтересах і за виконання яких умов вона може заявляти претензію. Оскільки Ковельська міська рада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то ОСОБА_1 могла на розумних підставах сподіватися на таке продовження. Вона не тільки мала право законного очікування отримання майбутньої вигоди від зроблених нею капіталовкладень у поліпшення земельної ділянки, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом її сподівань на отримання вигоди від врожаю сільськогосподарських культур, на який вона розраховувала як відшкодування своїх витрат.

У серпні 2018 року заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури подав відзив на касаційну скаргу у якій зазначено, що прокурором у позовній заяві обґрунтовано, у чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Спір між сторонами стосується інтересів територіальної громади м. Ковель, як законного власника вказаної земельної ділянки, а відсутність належного владного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання земель.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 23 березня 2017 року Ковельською міською радою прийнято рішення № 21/17 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва».

Згідно з пунктом 1 цього рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , та надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 450 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:008:0099, для городництва без права зміни цільового призначення. Пунктом 2 рішення зобов`язано ОСОБА_1 провести державну реєстрацію права оренди земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 звернулась у Ковельський міськрайонний виробничий відділ Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва, яка розташована на АДРЕСА_1 .

ДП «Центр ДЗК» виготовив кадастровий план земельної ділянки площею 450 кв. м у якому зазначено цільове використання землі - для ведення городництва, умови відведення - в оренду строком на 5 років, цільове використання - А 01.07 для городництва.

На підставі рішення Ковельської міської ради № 21/17 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва», 10 квітня 2017 року між Ковельською міською радою в особі міського голови Кіндера О. О. та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 450 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 терміном на 5 років до 23 березня 2022 року включно.

Договір оренди зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг ВК Ковельської МР.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно зі статтею 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до частини третьої статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом наведених вище норм закону, при прийнятті рішення про надання згоди (дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого самоврядування повинен перевірити відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що Класифікацією видів цільового призначення земель, затверджених наказом Держкомзему України від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306, не передбачено на землях житлової та громадської забудови (секція «В») ведення такого виду діяльності як городництво, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимог прокурора, оскільки Ковельською міською радою не надано доказів про те, що Генеральним планом м. Ковеля Волинської області на території міста передбачені землі такої категорії, як землі сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі та можуть надаватися для городництва. Суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що Ковельською міською радою при наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва на АДРЕСА_1 , порушено цільове призначення вказаної земельної ділянки.

Крім того, згідно з Генеральним планом м. Ковель Волинської області, спірна земельна ділянка, надана ОСОБА_1 в оренду для ведення городництва, знаходиться на території садибної житлової забудови, тоді як землі сільськогосподарського призначення на території міста генеральним планом взагалі не передбачені, що свідчить про те, що Ковельська міська рада, передаючи земельну ділянку ОСОБА_1 в оренду для ведення огородництва не переконалася, що спірна земельна ділянка, яка за цільовим призначення відноситься до земель житлової та громадської забудови відповідно до класифікації видів цільового призначення земель може бути передана для ведення городництва.

Твердження заявника про те, що при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову першим заступником керівника Ковельської місцевої прокуратури, зокрема, не з`ясували який суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб`єкт владних повноважень відсутній, є безпідставними, оскільки прокурор у своїй позовній заяві вказав на те, що спірна земельна ділянка належить територіальній громаді міста, якою розпорядилася Ковельська міська рада з порушенням вимог чинного законодавства, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом. У справі, що переглядається, прокурор заявив позов до Ковельської міської ради і ОСОБА_1 і на виконання абзацу другого частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку підстави для представництва інтересів територіальної громади м. Ковеля, а також обґрунтував, у чому, з погляду позивача, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову). Тому Верховний Суд не має підстав вважати помилковими доводи прокурора щодо відсутності права на звернення до суду із цим позовом.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ковельської міської радизалишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик