Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 752/9187/16-ц

провадження № 61-34754св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у складі судді Антонової Н. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником 2/5 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке складається з двох жилих будинків - під літерою «А» та під літерою «Б», що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2008 року, виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л. В., зареєстрованим в реєстрі за № 7-1996. Співвласниками домоволодіння є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 1991 року належить 7/30 частин домоволодіння

АДРЕСА_1 .

У зв`язку зі знищенням будинку під літерою «Б» право власності позивача та відповідачів на вказаний будинок припинилося, поділ будинку під літерою «А», з виділенням співвласникам часток у натурі, не здійснювався.

Посилаючись на те, що відповідачі не допускають його до будинку під літерою «А», позивач просив припинити дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які порушують його право власності на будинок під літерою «А» по

АДРЕСА_1 , та вселити його у зазначений будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не вчиняти дії, що порушують право ОСОБА_1 на користуватися належними йому 2/5 частинами домоволодіння під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 у будинок під літерою «А» за адресою:

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння під номером АДРЕСА_1 . Надані суду докази підтверджують, що будинок під літерою «Б» знищено, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 349 ЦК України припинилося право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , як співвласників, на зазначене нерухоме майно. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні належною йому на праві власності частиною домоволодіння, позовні вимоги про припинення дій, які порушують право власності позивача та вселення його до будинку під літерою «Б», підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи на підставі об`єктивно досліджених доказів в їх сукупності, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , у якій заявник просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на акт встановлення і погодження меж землекористування від 15 січня 1994 року, згідно якого батьком позивача - ОСОБА_5 та представником підприємства «Київгеоінформатика» у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначено землекористування в межах квартири 2 садиби АДРЕСА_1 , що фактично відповідає будинку під літерою «Б», та визначеному позивачем будинку під літерою «Б-1» та є підтвердженням того, що між співвласниками домоволодіння склався певний порядок користування земельною ділянкою та розташованими на ній житловими будівлями, згідно якого ОСОБА_1 користується житловим будинком, що позначений на плані домоволодіння під літерою «Б-1», а інші житлові будинки та прибудови, позначені на плані під літерами «А-1 - А-8», знаходяться у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Ураховуючи, що частки співвласників спірного домоволодіння не виділені у натурі, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що ОСОБА_1 має право власності на 2/5 частини будинку під літерою «А». Позивачем не надано жодного допустимого та належного доказу на підтвердження порушення відповідачами його права власності на 2/5 частини спірного будинку. Апеляційний суд у порушення норм процесуального права належним чином не перевірив доводи сторін та необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 752/11942/17 щодо визначення реальних часток у спірному домоволодінні.

Короткий зміст вимог та доводів відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому він зазначав, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані судові рішення, підстави для їх скасування відсутні. Він є власником 2/5 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Частки співвласників будинку не виділені у натурі, а тому належне йому право власності поширюється, як на будинок під літерою «А», так і на будинок під літерою «Б», оскільки будинок під літерою «Б» знищено, він має право на вселення до будинку під літерою «А».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та заперечень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом

від 18 липня 2008 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л. В., зареєстрованим у реєстрі за № 7-1996.

Домоволодіння під АДРЕСА_1 в цілому складається з двох жилих будинків: дерев`яного, зазначеного на плані літерою «A», житловою площею 30,20 кв. м, дерев`яного, зазначеного на плані літерою «Б», житловою площею 37,40 кв. м, та споруджень, зазначених на плані 1-6.

Право приватної власності ОСОБА_1 на 2/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, запис у реєстровій книзі № д. 57-124, реєстровий № 8859 від 04 грудня 2008 року. Іншими співвласниками зазначеного домоволодіння є

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Будинок під літерою «Б», як частину домоволодіння АДРЕСА_1 , знищено, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 349 ЦК України право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на зазначену частину нерухомого майна припинилося.

З наявних у справі повідомлень, направлених ОСОБА_1 відповідачам про його намір вселитися до будинку під літерою «А» по

АДРЕСА_1 , висновків Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за результатами перевірки його звернень, позивачеві чиняться перешкоди у користуванні частиною домоволодіння, що належить йому на праві власності.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Згідно з статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою та третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідачі не визнають право власності ОСОБА_1 на будинок під літерою «А», який є частиною належного співвласникам домоволодіння по

АДРЕСА_1 .

Встановивши, що позивач є власником 2/5 частин домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , в тому числі житлового будинку, зазначеного на плані під літерою «A» та споруджень, зазначених на плані 1-6 та, що відповідачі чинять ОСОБА_1 перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном, суди попередніх інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення позивача до спірного житлового будинку.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певним засобом доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами встановлений порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , є необгрунтованими, оскільки відповідачі не надали належних та допустимих доказів (договір укладений між сторонами про порядок користування спірним домоволодінням, тощо) на підтвердження зазначеної обставини.

Твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції у порушення норм процесуального права не задовольнив його клопотання про зупинення розгляду справи до розгляду справи № 752/11942/17 щодо визначення реальних часток у спірному домоволодінні, що дало б змогу підтвердити чи спростувати наявність у позивача права на будинок під літерою «А» у спірному домоволодінні є неспроможними, оскільки зазначене не має правового значення для вирішення зазначеного спору з огляду на відсутність переконливих аргументів та доказів, які б спростовували право власності ОСОБА_8 на 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , складовою частиною якого є дерев`яний будинок під літерою «А».

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року залишити без

змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак