ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/167/19 Справа № 173/2134/17 Головуючий у першій інстанції: Петрюк Т.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

29 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона отримала у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 13,400 гектарів, розташовану на землях Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Наприкінці 2015 року представник відповідача повідомив її про те, що між нею та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки. На її запитання де цей договір, представник відповідача сказав, що один екземпляр знаходиться у відповідача, а другий знаходиться у Боровківській сільській раді. В 2016 році у Боровківській сільській раді вона отримала договір оренди належної їй земельної ділянки від 25.05.2010 року, згідно якого вона начебто надала відповідачу в оренду належну їй земельну ділянку. Вказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділ Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №78 від 25.05.2010 року. При цьому у зазначеному договорі оренди земельної ділянки та акті-прийому передачі земельної ділянки у графах «орендодавець» та «власник орендованої земельної ділянки» зазначені її дані, але підпис зроблено невідомою їй особою. Також в договорі оренди земельної ділянки не зазначено, що від її імені діє якась інша особа або якась особа має таке право. Таким чином невідома особа, достовірно знаючи, що вона не уповноважувала її діяти від її імені, як власника земельної ділянки, діючи умисно з метою подальшого використання підробленого документу, за її відсутності самостійно склала договір оренди земельної ділянки від 25.05.2010 року, в якому зазначила її, позивачки, паспортні дані та виконала підпис за неї, засвідчивши даний документ печаткою, та який в подальшому передала для проведення державної реєстрації. Оскільки в діях невідомих їй осіб вбачались ознаки кримінального правопорушення, вона звернулась із відповідною заявою до Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області. За її заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001059 та було призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №29/1.1/754 від 10.11.2017 року встановлено, що підпис в договорі оренди земельної ділянки від 25.05.2010 року, укладеному між ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» та ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис в акті прийому-передачі земельної ділянки без номеру та дати між ТОВ «Унірем-Агро Плюс» та ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Таким чином спірний договір оренди земельної ділянки, який вчинений у належній формі та пройшов державну реєстрацію, однак є недійсним, так як позивач, як сторона не підписувала даний договір, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення з її боку на укладення даного договору, що й стало підставою звернення до суду. Тому позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем ТОВ «Унірем-Агро Плюс» зареєстрований 25 травня 2010 року у Верхньодніпровському районному відділ Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №78 від 25.05.2010 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення її позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ТОВ "Унірем-Агро Плюс" - Власенко Л.В. (а.с. 143), роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти про вручення судових повісток ОСОБА_3 та її представнику ОСОБА_5, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ДП №037693, виданого 18.09.2003 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки (паю) площею 13,400 га, що знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 8).

В матеріалах справи наявна копія договору оренди земельної ділянки від 25.05.2010 року, згідно якого орендодавець ОСОБА_3 та орендар ТОВ "Унірем-Агро Плюс" домовились, що позивач передає відповідачу в платне користування земельну ділянку площею 13,400 га, що знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6-7).

За змістом розділу 3 вказаного вище договору оренди від 25.05.2010 року, його укладено строком на 15 років, починаючи з дати його реєстрації.

У розділі 4 договору оренди від 25.05.2010 року визначено, що орендна плата встановлена у розмірі 3% від нормативної грошової одиниці земельної ділянки, що складає 1926,00 грн. за рік; кошти перераховуються орендарем на рахунок, або сплачуються готівкою орендодавцю в строк до 30 листопада щорічно.

Згідно копії акту прийому-передачі земельної ділянки без дати, складеного від імені ОСОБА_3 та ТОВ "Унірем-Агро Плюс", було передано останньому земельну ділянку площею 13,400 га, що знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі договору оренди земельної ділянки (а.с. 7 зворот).

ОСОБА_3 та ТОВ "Унірем-Агро Плюс" 15 червня 2015 року було укладено додаткову угоду до договору оренди, відповідно до якої перше речення Розділу 4 вказаного вище договору оренди від 25.05.2010 року викладено в наступній редакції: «Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі або натуральній у формі сільськогосподарської продукції та відробітковій формі; по даному договору можливо поєднання зазначених форм; орендна плата, що становить 5,3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата та складає у грошовому виразі 11999,88 грн. (а.с. 37).

Між сторонами 25 жовтня 2016 року також було укладено додаткову угоду до договору оренди №б/н від 25.05.2010 року, за умовами якої погоджено викласти перше речення Розділу 4 Договору в наступній редакції: «Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі або натуральній формі сільськогосподарської продукції та відробітковій формі. По даному договору можливо поєднання зазначених форм. Орендна плата що становить 5,3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата та складає у грошовому виразі 14400,58 грн. (а.с. 41).

Вказані вище додаткові угоди містять підписи позивача та директора ТОВ "Унірем-Агро Плюс". Факти укладення та підписання кожної з додаткових угод особисто позивачкою - не оспорюються сторонами, що стверджується змістом позовної заяви, апеляційної скарги, поясненнями сторін в судових засіданнях.

Також встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів з приводу того, що представниками ТОВ "Унірем-Агро Плюс" самовільно було зайнято її земельну ділянку, про що 05.09.2017 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0001059 (а.с. 9).

В межах зазначеного вище кримінального провадження було проведено судову почеркознавчу експертизу, висновком якої №29/1.1/754 від 10.11.2017 року встановлено, що підпис в договорі оренди земельної ділянки від 25.05.2010 року, укладеному між ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» та ОСОБА_3, - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою; підпис в акті прийому-передачі земельної ділянки без номеру та дати між ТОВ «Унірем-Агро Плюс» та ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 10-15).

Судом апеляційної інстанції оглянуто кримінальне провадження №0001059, яке постановою старшого слідчого Верхньодніпровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області від 20.12.2017 року закрито у зв'язку з тим, що встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Також встановлено, що ОСОБА_3 отримувала від ТОВ «Унірем-Агро Плюс» орендну плату, а саме:

- за 2010 рік в сумі 2487,10 грн., що підтверджується відомістю від 15.09.2010 року (а.с. 30);

- за 2011 рік а сумі 3081,67 грн., що підтверджується відомістю видачі орендної плати в грошовому виразі за 2011 рік №308 від 27.10.2011 року (а.с. 32-33);

- за 2013 рік в сумі 3081,67 грн., що підтверджується відомістю видачі орендної плати за 2013 року ТОВ «Унірем-Агро Плюс» №2769 від 14.03.2014 року;

- за 2014 рік в сумі 2311,26 грн., що підтверджується відомістю виплати паїв №3281 від 01.08.2014 року;

- за 2015 рік в сумі 10018,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.09.2015 року (а.с. 38);

- за 2016 рік на суму 11866,92 грн. (10018,00 грн. + 1848,92 грн.), що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.10.2015 року (виплата орендної плати авансом за 2016 року за заявою позивачки від 09.10.2015 року) та платіжним дорученням №846 від 01.07.2016 року (доплата у 2016 року, у зв'язку з індексацією нормативної грошової оцінки у 2016 року);

- за 2017 рік на суму 11592,48 грн., що підтверджується відомістю на видачу орендної плати за земельні ділянки від 31.10.2016 року (виплата орендної плати авансом за 2017 року на усне прохання);

- за 2018 рік на суму 11592,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4317 від 29.08.2018 року.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Зокрема, згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

За змістом ч. 1 ст. 93 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України, частини другої статті 125 Земельного кодексу України й статті 18 ЗУ «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що договір оренди земельної ділянки площею 13,400 га, що знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, датований 25.05.2010 року, сторонами якого є ОСОБА_3 та ТОВ "Унірем-Агро Плюс", не підписувався особисто ОСОБА_3, що встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи; приймаючи до уваги, що державну реєстрацію оспорюваного договору оренди здійснено в установленому законом порядку, - колегія дійшла висновку, що оспорюваний договір оренди є укладеним та має ознаки недійсного правочину.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, зокрема, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК ( 435-15 ) - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач багаторазово, систематично отримувала орендну плату за користування її земельною ділянкою від ТОВ «Унірем-Агро Плюс» у період з 2010 року по 2018 рік, що підтверджується зазначеними вище відомостями видачі орендної плати, видатковими касовими ордерами та платіжними дорученнями. Отримуючи орендну плату позивач усвідомлювала факт її нарахування у зв»язку з користуванням відповідачем вказаною вище земельною ділянкою, що належить позивачці на праві власності.

Більше того, 15 червня 2015 року та 25 жовтня 2016 року сторонами укладено додаткові угоди до оспорюваного договору оренди земельної ділянки, якими змінені, зокрема, розмір орендної плати, узгоджено спосіб та умов розрахунків. Факти укладення та особистого підписання вказаних додаткових угод до оспорюваного договору визнані позивачкою ОСОБА_3, що стверджується змістом позовної заяви, апеляційної скарги, поясненнями в судових засіданнях; в судовому порядку додаткові угоди сторонами не оспорюються (а.с. 37, 41).

Виходячи з викладеного, встановивши, що ОСОБА_3 дізналась про наявність договірних правовідносин із ТОВ «Унірем-Агро Плюс» щодо оренди її земельної ділянки площею 13,400 га, що знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, - не пізніше 15 вересня 2010 року при отриманні орендної плати за 2010 рік в сумі 2487,10 грн., що підтверджується відомістю від 15.09.2010 року (а.с. 30); приймаючи до уваги, що з даним позовом позивач звернулась 29 листопада 2017 року, що підтверджується відбитком штемпелю відділення Укрпошти на поштовому конверті з відповідним відправленням (а.с. 17); враховуючи, що відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 65-67), - колегія приходить до висновку про суттєве порушення позивачем, без наявності поважних причин, трирічного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та необхідність відмовити в його задоволення саме з наведених підстав.

Отже, у задоволенні позову повинно бути відмовлено саме у зв»язку з порушенням строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що вона дізналась про оспорюваний договір оренди земельної ділянки лише наприкінці 2015 року - спростовується представленими відповідачем письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи та наведені вище.

Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи платіжних документів, розрахункових відомостей щодо отримання орендної плати, вищезазначених додаткових угод - позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд вважає за необхідне змінити рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову, відмовивши в його задоволенні у зв'язку з пропуском, без поважних причин, строку позовної давності. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги; оскаржуване рішення повинно бути змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді