КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ДухотиВ.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Духотою ВіталіємВолодимировичем, який діє на підставі договору, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О., треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2016 роз'єднано в окремі провадження вимоги за позовом ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О., треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що 14.04.2008 між нею та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №93/П/04/2008-840, за умовами якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 162 560,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,69%, строком до 08.04.2033 із цільовим призначенням для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 14.04.2008, згідно якого позичальник придбаває у власність двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Забезпеченням виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань по кредитномудоговору є укладені між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, ОСОБА_7договори поруки від 14.04.2008.

Відповідно до вказаних договорів поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як поручителі, та ОСОБА_4 як позичальник зобов'язувалися відповідати перед кредитором як солідарні боржники.

Враховуючи, що кредитні кошти були надані в споживчих цілях для придбання квартири, тому укладений правочин є договором споживчого кредиту і до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Банк всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 2.4, 2.5, та 3.8 Постанови правління НБУ №168, перед укладенням кредитного договору не надав позичальнику інформацію, яка визначена як обов'язкова для даного виду договорів, а саме про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також Банк не попередив, що валютні ризики під час виконання умов кредитного договору несе позивач. Внаслідок зазначених порушень зі сторони банку позичальник був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту, доцільність його отримання, а також усвідомити, що всі валютні ризики, які виникли внаслідок знецінення національної валюти, несе позивач, який свої доходи отримував виключно в гривні та сплачував заборгованість за кредитом, конвертуючи гривню в долари США. Крім того, Банк надавши позичальнику обов'язкову при укладенні кредитного договору інформацію про умови кредитування та скупну вартість кредиту, одночасно скориставшись тим, що позичальнику бракувало необхідних знань при виборі кредитної послуги та запропонував йому ануїтетну схему погашення кредиту, яка є найбільш невигідною для позичальника та є максимально вигідною для Банку з точку зору отримання несправедливого прибутку та порушує права та інтереси позичальника як споживача фінансової послуги в галузі споживчого кредитування. Банк в кредитному договорі не зазначив детальний розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, а також спірний кредитний договір не містить графіків платежів, у зв'язку з чим позивач не могла оцінити його реальну вартість, а сплачуючи щомісячні платежі була позбавлена можливості контролювати яким чином Банк розподіляє сплачені нею кошти. Банк в деяких випадках направляв кошти на сплату процентів, при цьому розмір заборгованості за тілом кредиту не зменшувався, у зв'язку з чим позивач не могла виконувати свої зобов'язання по кредитному договору, тому що тіло кредиту Банком умисно не погашалось. Також Банк не надав позивачу повної інформації щодо наданого кредиту перед укладанням договору між сторонами, що по суті є введенням в оману, а відповідно підставою недійсності правочину, при укладенні договору відповідачем застосовано нечесну підприємницьку практику, що призвело до обману позивача як споживача кредитних послуг.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2018 позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його доводи, невірно встановив обставини справи та не належним чином оцінив докази, внаслідок чого дійшов неправомірного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним. Також зазначає, що оспорюваний договір слід визнати недійсним з підстав визначених ч.1 ст.203 ЦК України, п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки банк не надав позичальнику ні в усній, ні у письмовій формі інформацію, яка визначена як обов'язкова, тобто є істотними умовами для даного виду договорів, а саме про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, а відтак висновок суду, що перед підписанням кредитного договору позивачу надано повну інформацію щодо умов кредитування у відповідності до вимог чинного законодавства та їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, не відповідає обставинам справи.

Кредитор свідомо спонукав споживача на укладання договору на несправедливих та незаконних умовах, які істотно порушують баланс договірних прав та обов'язків на користь кредитора. При цьому, позивач не був попереджений про ризики, які він несе у разі укладання такого договору, та про обмеження його прав, яке матиме місце.

Скориставшись своєю професійною перевагою кредитор ввів споживача в оману щодо законності укладання договору на таких умовах, порушивши при цьому ч.1 ст.203 ЦК України.

Зазначає, що споживачу не була надана в належній і зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, у тому числі не було надано розрахунки загальної вартості кредиту, не зазначено вартість всіх супутніх послуг.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 178-179).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2019 справу призначено до розгляду (а.с. 181-182).

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 14.04.2008 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №93/П/04/2008-840, за умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 162 560,00 дол. США.

Згідно п.п. 1.3.1. Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,69%.

Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 825,00 дол. США.

Крім того, згідно п. 1.5 Кредитного договору позивач відкрив відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 1 107,20 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.13 Кредитного договору відсотки за користування коштами в рамках ліміту Кредитної лінії розраховується Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 1,69% відсотків.

Пунктом 1.14 Кредитного договору визначено, що кредит надано до 08.04.2033.

За п.п. 3.1. Договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу Банку у валюті - доларах.

Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.п. 1.3.1 Кредитного договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок №79498932, мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 825,00 дол. США.

Крім того, 14.04.2008 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №93/П/04/2008-840 від 14.04.2008.

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту надавши кредитні кошти.

Забезпеченням виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань по кредитному договору є укладені між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 договори поруки від 14.04.2008.

Відповідно до вказаних договорів поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як поручителі, та ОСОБА_4 як позичальник зобов'язувалися відповідати перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2 договору поруки).

ОСОБА_4 була ознайомлена з умовами зазначених договорів та додатковою угодою, які узгоджені та підписані сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов'язків.

Згідно із 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Отже, вбачається, що між сторонами були укладені кредитний договір, договори поруки та додаткова угода до кредитного договору, яка, за погодженням сторін, змінювала певні умови договорів кредиту та поруки.

Указані кредитний договір та додаткова угода укладено сторонами з дотриманням вимог закону, добровільно та без жодних застережень, а тому підстави вважати, що позивач при укладенні договору не розуміла, відсутні.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи не вбачається, а отже позивачем не доведено жодної підстави, з якою закон пов'язує недійсність правочину чи його частини.

Так, укладені договори не суперечать Закону, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним, оскільки не доведено протилежного, всі правочини укладені в належній формі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, про що свідчить їх виконання сторонами.

Щодо тверджень позивача на введення її в оману, то такі твердження знову ж таки, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами.

Крім того, щодо посилань апелянта на Закон України «Про захист прав споживачів» слід зазначити наступне.

Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Як вбачається з матеріалів справи в кредитному договорі, який підписала позивач зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як Законом України «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі і щодо валюти.

Банк надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем кредитного договору, додаткової угоди. Зокрема, умовами договору визначена сума мінімально необхідного платежу на повернення кредитних коштів та розмір відсотків, які необхідно сплачувати щомісяця та сукупна вартість щомісячного платежу необхідного для погашення кредитних зобов'язань.

Крім того, ознайомлення позивача з умовами кредитування і згода останньої на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується відміткою в анкеті-заяві ОСОБА_4 на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» від 21.02.2008.

Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору та на додатковій угоді фактично підтвердила, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», укладаючи договори сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

Крім того, апелянт не погоджується з нарахованими відсотками та сумою заборгованості по кредиту, проте ці доводи не можуть бути підставою для визнання недійсним договору.

Такі доводи підлягають оцінці в межах розгляду справи за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи про нарахування завищених відсотків так само підлягають перевірці при вирішенні питання про розмір заборгованості.

Твердження апелянта, що судом необґрунтовано не взято до уваги висновок експертизи також є безпідставним.

У відповідності до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З урахуванням фактичних обставин справи, наявних у ній доказів та вимог закону, суд правомірно та мотивовано відхилив висновок експертизи.

Відтак оскаржуваним договором, прав позивача не порушено, оскільки остання під час їх підписання усвідомлювала його зміст, наслідки та передбачені ним зобов'язання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову в задоволенні позову.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Духотою Віталієм Володимировичем, який діє на підставі договору - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О., треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва