Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа 638/10771/14-ц

провадження № 61-30781св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова у складі судді Якуші Н. В., від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П., від 25 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 06 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк вказував, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6 553,93 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 229,94 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 563,30 доларів США, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 760,69 доларів США. Зазначав, що Червонозаводським районним судом м. Харкова 26 березня 2010 року видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 2 722,64 доларів США, а тому, враховуючи стягнення частини заборгованості за судовим наказом, просив суд стягнути різницю боргу в сумі 3 831,29 доларів США. Також зазначав, що відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідачу нараховано штрафи у розмірі 42,48 доларів США (фіксована частина), та у розмірі 191,56 доларів США (процентна складова).Банк просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 065,34 доларів США, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Суд вважав необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач та відмовив у задоволенні позовних вимог. При цьому вказав у рішенні, що наявна в матеріалах справи копія судового наказу від 26 березня 2010 року, виданого Червонозаводським районним судом м.Харкова за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року в сумі 21 808, 34 грн не свідчить про переривання строків позовної давності, оскільки зазначений у судовому наказі кредитний договір та кредитний договір, за невиконання якого позивач звернувся до суду із позовною заявою, не є тотожними та були укладення у різні дні - 06 березня 2008 року та 18 березня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції встановив наявність заборгованості відповідача перед банком та дійшов правильного висновку щодо застосування строків позовної давності, вказавши, що сальдо простроченої заборгованості відповідача є стабільним з січня 2011 року, а банк звернувся до суду у червні 2014 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди не з`ясували всі обставини справи, що мають значення для справи, не надали оцінку зібраним доказам. Так за умовами кредитного договору строк його дії визначено 12 місяців, який автоматично продовжується, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, що в даному випадку зроблено не було. Вказує, що банк звернувся 25 червня 2014 року з позовом до суду, тобто в межах трирічного строку, визначеного статтею 257 ЦК України.

При цьому вказував, що банк має право на отримання процентів та пені за процентами у межах строку позовної давності, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в яких вказував, що оскаржувані судові рішення ухвалені без порушення норм матеріального та процесуального права, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи

06 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Даний договір складається із заяви позичальника, яка підписана разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою.

Згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг, які затверджено головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», для надання послуг банк відкриває клієнтові картрахунки, видає клієнтові карти, вид та термін дії яких визначено у заяві й пам`ятці клієнта. Клієнт або його довірена особа використовує платіжні карти у розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки.

У розділу «Порядок нарахування і оплати процентів, порядок погашення боргових зобов`язань» вказаних Умов зазначено, що строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті.

Станом на 30 березня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2008 року б/н складає 6 553,93 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 2 229,94 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 563,30 доларів США, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 760,69 доларів США. Також відповідно до пунка 8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідачу нараховано штрафи у розмірі 42,48 доларів США (фіксована частина), та у розмірі 191,56 доларів США (процентна складова).

Із розрахунку заборгованості встановлено, що останній раз ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості за договором 07 липня 2010 року, в подальшому ніяких операцій по отриманню кредитних коштів та погашенню кредитної заборгованості не проводив (а.с.121-126).

26 березня 2010 року Червонозаводський районний суд м. Харкова за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» видав наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2008 року у сумі 21 808, 34 грн.

Представником відповідача надано письмове клопотання про застосування строків позовної давності до вимог, пред`явлених ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду 25 червня 2014 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У тому випадку, коли за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такого висновку у своїй постанові від 30 вересня 2015 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-154 цс 15.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що у березні 2008 року відповідач отримав кредит ( кінцевий термін якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, за умовами якого погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому суд дійшов правильного висновку про застосування строку позовної давності, про який заявила сторона у спорі, оскільки останній платіж ОСОБА_1 внесено у січні 2011 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом у червні 2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення процентів та пені за процентами в межах строку позовної давності не узгоджуються з висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) у якій вона відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник