Провадження № 2/344/1845/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Штраус Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-х років ОСОБА_1, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Штраус Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-х років ОСОБА_1, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.04.2014р. була прийнята на роботу у Товариство з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» на посаду «менеджер з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту» та працювала регіональним менеджером відповідача на території Івано-Франківської, Тернопільської, Чернівецької та Хмельницької областей. У звязку із народженням дитини з 12.12.2017р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 09.08.2018 року ОСОБА_1 надіслала на адресу компанії ТОВ «Штраус Україна» заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. Прибувши в центральний офіс ТОВ «Штраус Україна» 26.09.2018р., на неї почали тиснули, щоб вона підписала якісь документи. Їй було надано на підпис якісь накази без жодних підписів відповідних посадових осіб, серед яких був і наказ про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-х років ОСОБА_1 №59-к від 21.08.2018 року. Вона відмовилась будь-що підписувати у такий спосіб, у звязку з чим працівники роботодавця склали акт №б/н про відмову ОСОБА_1, менеджера з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту від підпису наказів від 26.09.2018 року. Згідно п.3 наказу №59-к від 21.08.2018р. «Про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років ОСОБА_1В.» їй встановлено повний робочий день тривалістю 8 годин із місцезнаходженням за адресою: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 5-Б. Таким чином, як вважає позивач, її (за наявності сімї, двох дітей з яких одна однорічного віку, постійного місця проживання в м. Івано-Франківську і попередньої роботи регіональним менеджером на території Івано-Франківської, Тернопільської, Чернівецької та Хмельницької областей) фактично перевели на роботу у місто Київ в офіс роботодавця. Вказує, що заяви про переведення її на роботу у місто Київ в офіс роботодавця вона не писала, згоди на таке переведення не надавала, тож наказ №59-к від 21.08.2018р. є незаконним і порушує її права працівника. Також, зазначає, що має право на стягнення із роботодавця на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним переведенням за період із моменту незаконного переведення (21.08.2018р.) по дату винесення судового рішення про визнання незаконним оскаржуваного нею положення наказу. Незаконними діями роботодавця їй завдано моральну шкоду, оскільки на даний час вона виховує двох неповнолітніх дітей 1 та 9 років і не має можливості отримувати заробітну плату, якої потребує. На нервовій основі у неї погіршилось здоровя, вона змушена проходити лікування.Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 10000 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві, та відповіді на відзив (а.с.166-169) обставини, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на відзив (а.с.104-109), в якому відповідач зазначив, що Відповідач не має в своїй структурі жодних регіональних відокремлених підрозділів, філій або представництв. Основне та єдине місце діяльності Відповідача, а також його місцезнаходження як юридичної особи знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5Б (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Відповідно, робочі місця працівників Відповідача як роботодавця знаходяться за вказаною адресою. Слід вказати, що в минулому Відповідач мав необхідність безпосередньо контактувати з клієнтами-покупцями своєї продукції в різних регіонах України з метою контролю виконання ними договірних зобовязань, а також для налагодження нових звязків та збільшення обсягів продажу. Через таку необхідність Відповідач направляв до цих регіонів своїх співробітників - регіональних менеджерів, і в звязку з цим як роботодавець не вимагав від них знаходитися постійно на своєму робочому місці - в офісі Відповідача. Більше того, ані в трудовому договорі, ані в наказі про прийняття на роботу, ані в посадовій інструкції Позивача не було зазначено про її «закріплення на територіях Івано-Франківської, Тернопільської, Чернівецької та Хмельницької областей». Серед документів, укладених Позивачем та Відповідачем щодо трудових відносин між ними, немає таких, які б містили вказівки на постійне перебування Позивача чи її роботу в будь-якій місцевості України, відмінній від місцезнаходження Відповідача. З часом, у звязку зі зміною організаційних умов необхідність в безпосередньому відвідуванні клієнтів у Івано-Франківській, Тернопільській, Чернівецькій та Хмельницькій областях відпала, тому Відповідач позбавився необхідності у регулярній присутності свого працівника у відповідних регіонах. В той же час, через особисті обставини Позивач скористалася правом на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій і перебувала з 12 грудня 2017 року. Однак, 9 серпня 2018 року вона звернулася до Відповідача із заявою про вихід із цієї відпустки, на підставі чого Відповідач і видав наказ № 59-к від 15.08.2018. В цьому наказі Відповідач визнав Позивача такою, що приступила до роботи на займану посаду менеджера з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту з 15.08.2018р., виходячи з п. 2.3 трудового договору та п. 5.2 правил внутрішнього трудового розпорядку, встановив їй повний робочий день тривалістю 8 годин та робоче місце в офісі Відповідача. При цьому, вказаний наказ не встановлював ані зміни істотних умов праці Позивача, встановлених трудовим договором, ані переведення Позивача на будь-яку іншу роботу. Просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії наказу (розпорядження) № 39-к-633 від 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Товариство з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» на посаду «менеджер з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту» (а.с. 8).

30.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» та ОСОБА_1 в м. Київ укладено Трудовий договір (а.с.9-12).

29.10.2014 року Договором б/н про внесення змін до трудового договору п.9.1. Трудового договору від 30.04.2014 року викладено в новій редакції « 9.1. З урахуванням побажання Працівника та обставин, визначених у преамбулі Договору цей договір є безстроковим» (а.с. 13).

24 травня 2018 року винесено наказ №237-1-в про надання відпуски по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років, відповідно до якого менеджеру з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту ОСОБА_1 продовжено відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 травня 2018 року по 27 вересня 2020 року. Підстава: заява ОСОБА_1 від 22.05.2018р, свідоцтво про народження дитини (а.с.187).

Згідно до копії наказу № 59-к від 21 серпня 2018 року, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1, менеджеру з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту, надану їй згідно наказу №237-1 від 24 травня 2018 року, перервано у звязку із виходом на роботу. В цьому наказі ОСОБА_1 визнано такою, що приступила до роботи на займану посаду менеджера з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту з 21 серпня 2018 року. Встановлено ОСОБА_1 повний робочий день тривалістю 8 годин на день з місцезнаходженням за адресою:м.Київ, вулю. ОСОБА_4,5Б. Підстава заява ОСОБА_1 від 09.08.2018року (а.с.20).

Згідно копії наказу № 67-1-к від 10 вересня 2018 року, менеджера з питань регіонального розвитку відділу з розширення ринків збуту ОСОБА_1 зобовязано прибути до офісу ТОВ «Штраус Україна», у день наступний після закінчення лікарняного для виконання своїх трудових обовязків відповідно до трудового договору та посадової інструкції (а.с.18).

Згідно до п. 2.1. Трудового договору Позивач як працівник зобовязалася особисто, своєчасно та добросовісно виконувати свої трудові обовязки, накази та розпорядження роботодавця, підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку, правилам, положенням, політикам та процедурам, прийнятим на підприємстві.

Згідно з п. 4.7 трудового договору ОСОБА_1В, була залучена до роботи, яка проходить в дорозі або має розїзний (пересувний) характер, при цьому для неї зберігається існуючий порядок обліку, нарахування та виплати надбавки, які передбачені Політиками компанії.

Пункт 5.2 Правил внутрішнього розпорядку ТОВ «Штраус Україна», із якими була ознайомлена ОСОБА_1 03 січня 2017 року, встановлює, що робочим вважається час, протягом якого співробітник відповідно до індивідуального трудового графіку та гравилами внутрішнього трудового розпорядку зобовязаний знаходитися на робочому місці і виконувати свої трудові обовязки. Підпункт 5.2.3. цих Правил визначає, що для співробітників з розїзним характером роботи в компанії встановлений пятиденний робочий тиждень із наступним режимом роботи: початок роботи: 9:00, обідня перерва: 13:00-14:00 -закінчення роботи: 18:00.

На думку суду в даному випадку не можна стверджувати, ані про переведення працівника, яке відрізняється від переміщення тим, що у разі переведення працівнику доручається або інша робота, або та ж сама, але на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості, ані про переміщення, при якому працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості, однак на іншому робочому місці, засобі праці чи іншому відділі, виходячи з такого.

Відповідно до п 2.3 Трудового договору робоче місце Працівника (Позивача) визначається органами управління Роботодавця (Відповідача) або особою, якій Працівник безпосередньо підпорядкований.

Як вбачається з місця укладення трудового договору, його змісту, Відповідач не має у своїй структурі регіональних відокремлених структурних підрозділів, філій чи представництв за межами м. Києва. Основне та єдине місце діяльності Відповідача відповідає його місцезнаходженню у м. Києві.

Підписуючий трудовий договір 30 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 погодилася з усіма його умовами і їй був зрозумілий зміст умов договору.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч.1 ст. 16 ЦК україни визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат, які стороною відповідача були заявлені в орієнтовному розмірі 18000,00 грн., то слід зауважити таке. На переконання суду вказаний розмір витрат є невиправдано завищеним з огляду на те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а є по своїй суті справою не значної складності, надання правової допомоги не потребувало надзвичайних зусиль та/або матеріальних затрат для підготовки та супроводження справи в суді. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 18000,00 грн., які не підкріплені до того ж жодними підтверджуючими документами не підлягають до стягнення.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст.1,3,12,13, 15, 16, ЦК України, 2,4,5,10,11,12,19,76-81,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шамотайло О.В.