ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 6621/377/19

провадження № 22-ц/818/4910/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.

Яцини В.Б.

за участю секретаря судового засідання Брулевича В.В.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року, ухвалене суддею Вельможною І.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року АТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду із позовом в якому просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29.12.2012 року в розмірі 12984 грн. 70 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 звернулась до "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.12.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладанні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, є відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з чим на підставі ст. 1219, 1268, 1269, 1281, 1282 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) останні зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, а саме повернути заборгованість за кредитом у розмірі 12984 грн. 70 коп.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту отримання та використання ОСОБА_3 кредитних коштів, що тягне за собою відсутність підстав для звернення коштів зі спадкоємців позичальника. Крім того, Банком не доведено співмірності розміру заборгованості вартості спадкового майна.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповноту встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що Банком надано виписку по картковому рахунку, який підтверджує отримання та використання кредитної картки.

Також, Банком дотримано положень 1281 ЦК України та направлено на адресу спадкоємців вимогу про погашення заборгованості, проте вимоги Банку виконані не були.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.12.2012 ОСОБА_3 була підписана анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

ІНФОРМАЦІЯ_2 2016 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 48).

ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживали та були зареєстровані також відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали разом із ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, заяв про відмову від спадщини у строк з 27.10.2016 року по 27.04.2017 року не подавали, а отже прийняли спадщину.

09.03.2017 року АТ КБ "Приватбанк" була направлена претензія кредитора до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області. Листом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.03.2017 року вих. № 422/01-16 повідомлено, що спадкоємці ОСОБА_3 із заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 51, 52).

09.11.2018 року АТ КБ "Приватбанк" на адресу позивачів було направлено листи-претензії щодо погашення заборгованості ОСОБА_3 в порядку ст. 1281 ЦК України, проте вимоги Банку задоволені не були (а.с. 53, 54).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та правильно застосував до них вимоги ст. ст.1216, 1220, 1218, 1268, 1270 ЦК України, що регулюють цивільно - правові відносини пов`язані з відкриттям та прийняттям спадщини.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Проте, ПАТ КБ Приват Банк» не доведено отримання ОСОБА_3 грошових коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так у підписані ОСОБА_3 анкеті заяві відсутні умови договору щодо тіла кредиту, про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Не надано і фото з якого б вбачалось отримання ОСОБА_3 кредитної картки, а отже вважати, що остання отримала кредит не можна.

Тому висновки суду про ненадання Банком доказі щодо видачі та отримання ОСОБА_3 кредитних коштів відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги про надання розрахунку заборгованості висновків суду в цій частині не спростовують.

Судова колегія звертає увагу на те, що розрахунок наданий Банком не модна вважати належним та допустимим доказом в розумінні правил ст. 79-81 ЦПК України, оскільки формується лише позивачем та ним же вносяться відомості.

Відповідно до частини першої статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності. Підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.