ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2169/19 Справа № 205/3943/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", яке з 10 травня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство "ОТП Банк", (далі - АТ "ОТП Банк") звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 14 серпня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ML-308/186/2008 за умовами якого, останній було надано кредитні кошти у розмірі 35.000 доларів США, з плаваючою процентною ставкою на строк до 14 серпня 2023 року.

Умови кредитного договору банк виконав та надав обумовлені ним кредитні грошові кошти.

Зазначали, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 та між банком та ОСОБА_5 було укладеного договори поруки №SR-308/186/2008, SR-308/186/2008/1, за умовами яких, останні поручилися за належне виконання позичальником його боргових зобов'язань.

Вказували, що банку стало відомо про те, що позичальник ОСОБА_4 померла та вони звернулись до Другої дніпропетровською державної нотаріальної контори з заявою про отримання інформації стосовно спадкоємців позичальника.

Посилаючись на те, що спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом з позичальником, а тому є такими, що прийняли спадщину, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №ML-308/186/2008 у розмірі 39.616 доларів США 10 центів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року позовні вимоги АТ "ОТП Банк" залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач АТ "ОТП Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв їх уточнену позовну заяву, в якій було змінено підстави позову, їх позов законний та обґрунтований, відповідачі повинні сплатити заборгованість за кредитним договором.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.525,526,530,629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №МL-308/186/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 35.000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 5,99% річних, на строк до 14 серпня 2023 року (а.с.14-19).

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 14 серпня 2008 року укладено договір поруки №SR-308/186/2008 (а.с.29).

14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №SR-308/186/2008/1, відповідно до якого остання зобов'язалась забезпечувати виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором №МL-308/186/2008 від 14 серпня 2008 року (а.с.30).

13 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №3 до кредитного договору №МL-308/186/2008 від 14 серпня 2008 року (а.с.119-121).

13 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №3 до договору поруки №SR-308/186/2008/1 від 14 серпня 2008 року, відповідно до умов якого сторони погодили зміни та доповнення до договору поруки №SR-308/186/2008/1 від 14 серпня 2008 року (а.с.122-123).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12 квітня 2017 року заборгованість позичальника складає 39.616 доларів США 10 центів, що еквівалентно 1.065.426 грн.88 коп., яка складається з: тіла кредиту - 30.729 доларів США 75 центів, що еквівалентно 826.439 грн. 29 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 8.886 доларів США 35 центів, що еквівалентно 238.987 грн.59 коп. (а.с.27-28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення з позовом до спадкоємців померлого позичальника, а тому вважав позовні вимоги необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).

Указана норма ЦК України встановлює застережливий строк для пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а саме: один рік від дня настання строку вимоги.

На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачі 25 квітня 2016 року у належному порядку повідомили банк про смерть позичальника ОСОБА_4 (а.с. 62-68).

Втім з позовом банк звернувся лише 22 червня 2017 року та відповідачем зазначив позичальника ОСОБА_4(а.с.2-5), яка померла 22 липня 2015 року (а.с. 61).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що банк пропустив законодавчо визначені строки на звернення з вимогою до спадкоємців позичальника зважаючи на уточнену 14 грудня 2017 року позовну заяву яка прийнята судом першої інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є поручителями померлої, втім уточнивши свої позовні вимоги 14 грудня 2017 року банк звернувся до них саме як до спадкоємців позичальника на підставі ст.1282 ЦК України.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть біти прийняті до уваги.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті їх, в черговий раз зміненої, позовної заяви 02 квітня 2018 року, до уваги не приймаються, оскільки за ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Ухвалою суду першої інстанції було відмовлено у прийняті заяви про зміну підстав позову.

За ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що у прийняті заяви банку про зміну підстав позову судом першої інстанції відмовлено, колегія суддів звертає увагу на те, що банк не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом саме до поручителів померлого позичальника.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "ОТП Банк" залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.