Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа № 133/2314/19

21.10.19

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого - судді Сороки Д.В.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.12.2016,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.12.2016.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.12.2016 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 599 ЦК України, зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуєтьсяповернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил, банк має право проводити договірне списування з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта в третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-які інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредит відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18.08.2019 має заборгованість 12188,25 грн., яка складається з наступного:

1769,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

2614,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

5397,92 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

1350,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

500,00 грн. штраф (фіксована частина);

556,58 грн. штраф (процентна складова).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.09.2019 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк.

Позивач в позовній заяві зазначив про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_1 в установлений судом строк не подала заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст..264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Судом встановлено, що 09.12.2016 між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.12.2016, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 18.08.2019, анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку».

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків, згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 207,1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема , щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 09.12.2016. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015, яку суд враховує при винесенні даного рішення. Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання.

Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.12.2016, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_2 , станом на 18.08.2019 не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок.

Не надано підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримала кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив.

Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.12.2016 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак, не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу.

Згідно наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов`язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Не зазначений тариф обслуговування кредитною картою саме ОСОБА_1 ..

Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Не надано АТ КБ «ПриватБанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг», які є складовою частиною укладеного 09.12.2016 договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.12.2016 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 18.08.2019, не можуть слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідають вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів. Копія паспорта відповідача, розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.12.2016 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 18.08.2019, заява-анкета, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не являються належними і допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам встановлених ЦПК України встановлених для письмових доказів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 207,634,1055 ЦК України ЦК України, ст. ст.81,89, 259,263-265,279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.12.2016 станом на 18.08.2019.

Повне судове рішення складене 21.10.2019.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

СУДДЯ: підпис

З оригіналом вірно:

СУДДЯ -

СЕКРЕТАР-

Дата документу 21.10.2019