ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/47/19
Провадження № 22-ц/4820/1806/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 8 серпня 2019 року (суддя Горобець Н.О.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 27.07.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https:// privatbank.ua/terms/pages/70/, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 30.09.2018 року в нього перед Банком утворилася заборгованість у розмірі 212 481 грн. 20 коп., яка складається з:

- 4136 грн. 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

- 203 231 грн. 65 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 5113 грн. 51 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.07.2011 року у розмірі 116 473 грн. 79 коп., яка складається з:

- 4136 грн. 04 коп. - заборгованості за тілом кредиту;

- 112 337 грн. 75 коп. - заборгованості за процентами за період з 27.07.2011 року по 31.12.2017 року; та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 8 серпня 2019 року позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3800 грн. 00 коп. заборгованості та 63 грн. 39 коп. судових витрат.

В решті частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Вважає рішення в оскаржуваній частині необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тілом) в сумі 4136,04 грн. Натомість суд першої інстанції стягнув лише частину заборгованості за кредитом (тілом) у розмірі 3800 грн. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту.

Відмовляючи у стягненні частини боргу за тілом, суд першої інстанції належним чином не мотивував таку відмову, не обґрунтував, якими нормами керувався, та які норми застосував до спірних правовідносин, хоча сума, яку просив стягнути позивач, належним чином обґрунтована та підтверджена розрахунком заборгованості та випискою по картрахункам відповідача.

Як зазначає апелянт, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем надана до суду копія заяви відповідача від 27.07.2011 року, підписана ним особисто, з якої чітко вбачається, що відповідач висловив згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти «Кредитка Універсальна» та особистим підписом засвідчив згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Також відповідачем під час укладення кредитного договору підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 27.07.2011 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

Роздруківка із сайту позивача, за висновками суду, не може бути належним доказом, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

На думку суду надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому суд послався на правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд частково не погоджується.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2011 на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 5-6, 7).

З довідки про зміну умов кредитування з 5 вересня 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 3800 грн.(а. с. 106).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, позивач посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Між тим, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.07.2011 року підписана відповідачем не містить умов щодо розміру та підстав для нарахування процентів (а.с. 7).

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років, а також інші умови.

Названі документи не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

До того ж, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало суду Пам`ятку клієнта, яка за змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.07.2011 року є складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання, тому з відповідача не можуть бути стягнуті відсотки, у стягненні яких суд правомірно відмовив.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі та дійшов правильного висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати процентів не доведений.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Однак суд першої інстанції помилково, пославшись на довідку про зміну ліміту, прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3800 грн.

ОСОБА_1 до суду подав заяву в якій частково визнав позов.

Позивач надав докази про отримання відповідачем кредиту в розмірі 4136 грн. 04 коп. Відповідач доказів на спростування зазначеного не навів.

Тому рішення в цій частині підлягає зміні, зі стягненням з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 4136 грн. 04 коп. - заборгованості за тілом кредиту.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатило 2881,50 грн. судового збору (а. с. 150).

На користь позивача задоволено 3,55% вартості позовних вимог, тому на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 102 грн. 29 коп. судових витрат.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 8 серпня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Чемеровецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області 26.01.2005 року, на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: 01001, вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 4136 грн. 04 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 102 грн. 29 коп. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк