ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 м. Чернівці

справа № 727/10051/14

провадження №22-ц/822/960/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк», на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 червня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Семенка О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффазен Банк Аваль») звернулося до суду з даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/0001/74/40909, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 148 000 доларів США під 13% річних, строком до 30 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №011/0001/21587/787/588, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. та зареєстрований у реєстрі №1029, предметом якого є житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер :16:001:0076, розташована за указаною адресою.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка ним не сплачена.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням збільшених позовних вимог, ПАТ «Райффазен Банк Аваль» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 181 083,46 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер :16:001:0076, розташовану за указаною адресою шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На вказане рішення ПАТ «Райффазен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перебіг строку позовної давності щодо похідного, іпотечного зобов`язання починає свій перебіг або після закінчення строку дії іпотечного договору або від дня пред`явлення вимоги, що за спірних правовідносин мало місце у 2014 році, коли іпотекодержатель направив іпотекодавцям свої листи з відповідною вимогою, а тому строк позовної давності не пропущено.

Обставини справи

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 148 000 доларів США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік, з кінцевим терміном повернення 30 липня 2023 року.

31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м., та земельна ділянка, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер :16:001:0076, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 свого зобов`язання, виникла заборгованість, про наявність якої він та ОСОБА_1 були повідомлені шляхом направлення їм повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою погасити заборгованість за кредитом, а також з попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана вимога не була виконана та заборгованість за кредитним договором позичальником не погашена.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 травня 2008 року позов банку задоволено та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 714,13 грн.

Отже, банк скористався правом дострокового стягнення кредиту.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили клопотання про застосування позовної давності.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року залучено до участі у даній справі акціонерне товариство «Оксі Банк» як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Оксі Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими з 15 травня 2008 року по 10 квітня 2015 року скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банком пред`явлено після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Колегія суддів частково погоджується з наявністю підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки грунтується на вимогах закону та умовах договору іпотеки.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 травня 2008 року позов банку задоволено та достроково стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 714,13 грн.

Отже, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звертаючись до суду із цим позовом банк зазначав, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10 квітня 2015 року заборгованість за кредитом складає 1 181 083,46 дол. США, з яких:, 147200 дол. США заборгованість за кредитом; 137335,73 дол. США заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках; 896547,73 дол. США - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що є підставою для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Відповідачами в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.

Статтями 256, 257, 259 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 2 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина 3 цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина 5 цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина 1 цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Тому у спірному випадку підлягає встановленню дата кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитним договором. Такою датою є 15 травня 2008 року (дата ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості), тому саме її необхідно розглядати як строк остаточного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Отже, банком вимоги пред`явлено після спливу позовної давності, оскільки із вимогою до іпотекодавця банк мав звернутися не пізніше 15 травня 2011 року. Натомість позов про звернення стягнення на предмет іпотеки пред`явлено лише 21 листопада 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому, збільшеного строку позовної давності сторонами в іпотечному договорі не погоджувалось, клопотань про поновлення трирічного строку позивачем не заявлялось.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

Водночас відмовивши у позові з підстав спливу позовної давності за всіма вимогами банку, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Так, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону. Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Зі змісту позовних вимог банку слідує, що позивач до загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, включив також проценти та пеню, що нараховані після закінчення строку дії договору й понад суми, визначені рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 травня 2008 року.

Зокрема, заборгованість за кредитом до стягнення за рахунок предмета іпотеки банк визначив станом на 10 квітня 2015 року в розмірі 1 181 083,46 дол. США, з яких: 147200 дол. США заборгованість за кредитом; 137335,73 дол. США заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках; 896547,73 дол. США - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Водночас рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 травня 2008 року встановлено розмір заборгованості за кредитним договором у межах строку дії кредитного договору в сумі 151824,58, що у грошовому виразі за офіційним курсом НБУ становило 766714,13 грн, а саме, заборгованість за кредитом в розмірі 147200 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 4258,36 доларів США та пеня у сумі 366,22 доларів США.

Тому вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих за період з 15 травня 2008 року по 10 квітня 2015 року, тобто після закінчення строку дії договору є безпідставними по суті.

Тому у позові банку у цій частині слід відмовити не за спливом позовної давності, а за безпідставністю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зазначених обсягу та підстав відмови у позові.

У решті рішення суду першої слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Оксі Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими з 15 травня 2008 року по 10 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити з мотивів, викладених в мотивувальній частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк