Справа № 602/105/18
Провадження № 2/602/8/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2019 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М. М.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката

ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою Лановецького районного суду від 27.11.2017 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП. Внаслідок вказаної ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, після чого були госпіталізовані до Лановецької КЦРЛ, в подальшому проходили курс лікування в Шумській ЦРЛ на протязі двадцяти двох днів, а потім позивач лікувався амбулаторно. Після ДТП він проходив курс лікування з діагнозом «струс головного мозку», забій лівого колінного суглобу, синці та забої мяких тканин ділянки лівого колінного суглобу та закрита черепно-мозкова травма, в результаті чого поніс матеріальні витрати на проходження курсів лікування в медичних закладах.. Під час ДТП було сильно пошкоджено його мопед, який став непридатний для користування, відновний ремонт якого за попередніми розрахунками становить 5000 грн. та розбився його мобільний телефон, відновний ремонт якого становить 1000 грн.. Крім того, внаслідок вказаної ДТП йому було завдано моральну шкоду, що полягає в пережиті нервового стресу, зверненні до медичних та правоохоронних органів, порушенні його нормального життєвого укладу, позбавлені хорошого та радісного настрою, душевної рівноваги, значному погіршенні стану здоровя, втрати сну, постійних головних болях. В звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду розмірі 2680,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 28000 грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримали та просили суд його задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві..

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідач погоджується сплатити майнову шкоду у розмірі 2680,94 грн., однак, на його думку, позивачем не наведено жодних доказів того, що моральна шкода становить 28000 грн., а тому позовних вимог в даній частині вони не визнають.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до копії постанови Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження від 25 вересня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000196 від 06.08.2017 року за фактом ДТП, яке відбулося 06 серпня 2017 року приблизно о 12 годині 40 хвилин за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та мопеда VIPER, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, закрите у звязку з відсутністю за даним фактом складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.2).

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.. Як встановлено в мотивувальній частині вказаної постанови 06 серпня 2017 року близько 12 години 40 хвилин ОСОБА_4 в м.Ланівці по вул.Вишнівецька, керуючи автомобілем НОМЕР_1, була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, під час здійснення обгону транспортного засобу, який рухався попереду з включеним поворотом ліворуч допустила ДТП (а.с.3-4).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно довідки №183 , виданої 07 травня 2018 року Шумською центральною районною лікарнею, позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Шумської ЦРЛ з 08 серпня 2017 року по 28 серпня 2017 року (а.с.46).

Факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні підтверджується також копією медичної карти стаціонарного хворого №3120/560, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а.с.71-77).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1324 від 19 вересня 2017 року у ОСОБА_1 за період його стаціонарного лікування з 06.08.2017 року по 08.08.2017 року у Лановецькій КЦРЛ було виявлено синець із забоєм мяких тканин ділянки лівого колінного суглоба. Вказане вище ушкодження утворилося від дії тупого предмета незадовго до поступлення на лікування, що підтверджується його характером та відсутністю даних про загоєння. Виявлений у ОСОБА_1 синець із забоєм мяких тканин за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Зазначений в медичній картці №2876 стаціонарного хворого діагноз закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, який був виставлений на основі субєктивних даних, не може бути підданий судово-медичній експертній оцінці при визначені виду та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Не може бути підданий судово-медичній оцінці й зазначений у медичній картці діагноз забою поперекового відділу хребта, оскільки він не підтверджується обєктивними відомостями.

Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок ОСОБА_5 показала, що вона є матірю позивача. 06 серпня 2017 року вони з сином їхали на мопеді, син керував, при повороті на заправку їх збив автомобіль, яким керувала відповідач. Якийсь чоловік викликав швидку допомогу і їх забрали в лікарню. Відповідач до них не підходила, нічого їм не компенсувала, пробачення не просила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона є свекрухою відповідача по справі. 06 серпня 2017 року до неї зателефонував її син, повідомив, що невістка здійснила ДТП. Коли вони з сином приїхали, то ОСОБА_5 забрала швидка, а її син ОСОБА_1 сидів на бордюрі з обдертою ногою. Вони поїхали в лікарню, де проходила лікування ОСОБА_5, лікарі казали, що немає нічого страшного. Позивач в лікарню не поїхав , бо в нього все було добре.

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача в його користь 2680 гривень 94 копійки матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/7281/15-ц. від 23 січня 2018 року.

В силу вимог ч. 1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження понесення матеріальних витрат на лікування позивачем надано суду довідку №39 від 12.02.2019 року, видану Лановецькою комунальною центральною районною лікарнею (а.с.88-89), довідку №148 від 11.02.2019 року, видану Шумською центральною районною лікарнею (а.с.90-92) та копії фіскальних чеків про покупку медичних препаратів, оригінал яких було оглянуто в судовому засіданні (а.с.5).

Враховуючи те, що матеріальні витрати позивача на придбання медичних препаратів для лікування повністю підтверджуються матеріалами справи, то суд вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 2680 гривень 94 копійки матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Вирішую позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст.23 ЦК).

З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст.1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім цього, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Проте в будь-якому випадку при встановленні факту моральної шкоди потрібно керуватись критеріями загальнолюдських цінностей.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку він зазнав через душевні страждання, у зв'язку із спричиненими розладами здоров'я і яка підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 4000 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

При цьому, суд виходить з того, що медичними документами не підтверджено інших травм позивача, крім синця із забоєм мяких тканин ділянки лівого колінного суглоба, а тому його посилання, як на підставу відшкодування моральної шкоди в сумі 28 000 гривень, на значне погіршення стану здоровя, позбавлення хорошого та радісного настрою, душевної рівноваги, втрату сну, прийом лікарств від головних болей, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також, позивачем не надано суду жодних доказів пошкодження транспортного засобу та телефону і тому суд не приймає до уваги дану обставину, як причину для стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з

ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 1409 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги квитанції про сплату судового збору 0.0.968193838.1 та 0.0.968193869.1 від 19.02.2018 року (а.с.14,15).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) до ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_6) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_6) в користь ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 94 копійки матеріальної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_6) в користь ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) 1409 (одну тисячу чотириста девять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення буде складене 23 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_7