РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Рівне

Справа № 558/329/18

Провадження № 22-ц/4815/468/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Демидівського районного суду Рівненської області в складі судді Олексюк А.О. від 18 грудня 2018 року, проголошене в 14 год. 26 хв. в смт. Демидівка, дата складання повного судового рішення - 21 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

17.05.2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості., який мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.06.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.03.2018 за ним рахується заборгованість в сумі 67136,53 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4710,69 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 55490,77 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована складова) 250 грн. та штрафу (процентна складова) 3185,07 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.06.2007 року в розмірі 67136,53 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року в позові АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки останню проплату по кредиту відповідачем здійснено 28.04.2015 року, а з позовом банк звернувся до нього 17.05.2018 року, тобто після спливу більше трьох років, то позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача, що є підставою для відмови в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом.

Крім того, оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.

У апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про пропуск ним строку позовної давності є помилковим, оскільки судом не було перевірено строк дії картки, що свідчить про однобічність та неповноту судового розгляду, а рішення суду ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Верховний суд у постановах від 6.03.2018 року по справі №2120/12694/12, від 21.03.2018 року по справі №441/569/17 та від 28.03.2018 року по справі № 32/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Доводить, що 22.06.2007року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна" НОМЕР_1 зі строком дії до 08/15, тобто до 31.08.2015 року. На вимогу відповідача картка неодноразово перевипускалась, та відповідач отримував нові картки: 13.03.2012 року картку НОМЕР_2 зі строком дії до 11/15, тобто до 30.11.2015 року; 6.06.2013 року картку НОМЕР_3 зі строком дії до 12/15, тобто до 31.12.2015 року; 26.09.2013 року картку НОМЕР_4 зі строком дії до 09/15, тобто до 30.09.2015 року; 13.11.2013 року картку НОМЕР_5 зі строком дії до 07/17, тобто до 31.07.2017 року. Отримання відповідачем карток підтверджується фотографуванням клієнта з карткою.

Вважає, що оскільки, строк дії останньої отриманої картки встановлено до 31.07.2017 року, а з позовом банк звернувся до суду 17.05.2018 року, то строк позовної давності ним не пропущено.

Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що після отримання картки з новим строком дії, відповідач користувався кредитними коштами за допомогою картки, знімав готівку в банкоматі, сплачував заборгованість, поповнював картку в терміналах самообслуговування, чого неможливо здійснити без картки.

В зв'язку з тим, що суд першої інстанції в порушення ст.12 ЦПК України не роз'яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, ним не було надано їх до суду першої інстанції та додано до апеляційної скарги.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 22.06.2007 року ОСОБА_4 підписав заяву, згідно якої виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" з кредитним лімітом 3000 грн.

Відповідно до вказаної заяви відповідач підтвердив, що він ознайомлений і погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом він також підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Пунктом 2 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг передбачено, що договір складається з Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів.

4.07.2007 року ОСОБА_4 отримав кредитну картку НОМЕР_1, що підтверджується його підписом у заяві.

Таким чином, підписавши дану заяву та отримавши картку, відповідач підтвердив, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

В п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до пункту 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 8.6. Умов надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

На підставі наданого позивачем розрахунку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що останній раз кошти позичальником вносилися на погашення кредиту 28.04.2015 року у сумі 2,29грн.

Але будь-яких банківських документів, які б свідчили про те, що ця сума коштів, внесена позичальником на погашення кредиту, суду першої інстанції не надано, не розшифровано, що це за кошти, оскільки внести готівкою таку суму коштів для поповнення рахунку неможливо.

АТ КБ "Приватбанк" до апеляційної скарги додано довідку із зазначенням в ній кількості наданих відповідачу карток, їх номерів та терміну дії, довідку про зміну умов кредитування на обслуговування кредитної картки, копії фотографій, виписку з особового рахунку ОСОБА_4

За правилом ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість подати вказані документи до суду першої інстанції, позивачем апеляційному суду не надано, однак з метою дотримання обов'язку суду давати обґрунтування своїх рішень в межах доводів позову та апеляційної скарги, враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику учасників справи, апеляційний суд вважає за можливе прийняти надані стороною докази та надати їм оцінку.

Відповідно до п.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, держатель доручає банку здійснювати списання з будь-якого рахунку держателя, відкритого у банку, зокрема, з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного чи часткового погашення боргових зобов'язань, а т.ч. мінімального обов'язкового платежу…

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31.03.2018 року у нього виникла перед банком заборгованість в сумі 67136,53 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4710 грн. 69 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом 55490,77 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована складова) 250 грн. та штрафу (процентна складова) 3185 грн. 07 коп.

Представник відповідача -адвокат Синицький В.І. позов визнав та звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності. (а.с.53)

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно з пунктом 2 розділу 1.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Матеріали справи не містять доказів того, що умови кредитного договору містили вимоги про сплату позичальником мінімального обов'язкового платежу, його розмір та строки внесення. Таких умов заява не містить, а Пам'ятка клієнта та Тарифи з підписом позичальника відповідач не надав.

Згідно умов пункту 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У копії заяви від 22.06.2007 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем, строк дії картки не визначений (а.с.8).

Із виписки з рахунку позичальника по кредитній картці НОМЕР_1 вбачається, що останні операції з використанням платіжної картки відповідачем проведені 11 січня 2012року.(а.с.76 зворот). Платежі, які здійснені після 11.01.2012року, були списані з його рахунків ПАТ КБ «ПриватБанк» автоматично.

Оскільки інших операцій з наданою кредитною карткою ОСОБА_4 після 11.01.2012 року не проводив та, враховуючи той факт, що заява підписана ним 22.06.2007року, автоматична пролонгація договору щороку проводилась на 12 місяців, то строк дії картки становить до 1 липня 2012 року. Додана позивачем до апеляційної скарги довідка про те, що термін дії картки НОМЕР_1 становить до серпня 2015 року іншими належними доказами не підтверджена, а тому апеляційним судом до уваги не береться.

Крім цього, автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постанові по справі №6-127цс14 від 22.10.2014 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки останні операції з використанням платіжної картки ОСОБА_4 проведені 11 січня 2012року, то, з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, з 1 березня 2012 року для кредитора починається перебіг строку позовної давності щодо сплати щомісячних платежів за відсотками, а щодо повернення кредиту в повному об'ємі - з 1 липня 2012року.

Позивач звернувся до суду з позовом 17 травня 2018року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. При цьому строк позовної давності не переривався сплатою відповідачем коштів, оскільки саме банком неодноразово, впродовж до 28.04.2015року проведено автоматичні списання із рахунку позичальника коштів на погашення кредиту, проте таке списання не свідчить про визнання позичальником свого боргу, а отже, і не може бути підставою для переривання позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій самим боржником.

Покликання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідачу спершу було видано картку у липні 2007року, а потім впродовж періоду з березня 2012року по листопад 2013 року видано ще 4 кредитні картки, не заслуговують на увагу, оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Проте, таких доказів позивач, які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням не додав.

Крім того, дія кредитної картки НОМЕР_1 закінчилася у червні 2012 року, докази видачі нової картки відсутні, а довідка про обслуговування кредитної карти клієнта не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчилася.

Надані банком комп'ютерні роздруківки фотознімків відповідача з пластиковими картками не можуть бути прийняті судом, як належні та допустимі докази, оскільки з них не можливо встановити номери карток, строк їх дії, та на підставі якого саме договору вони видавалися.

Неправильне визначення судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності не вплинуло на правильність постановленого ним рішення та не є підставою для його скасування.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.