Номер провадження: 22-ц/813/4476/19
Номер справи місцевого суду: 509/5719/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 - Паркаєва С .В.,

адвоката відповідача ПАТ «МТБ Банк» - Нікітіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Нікітіної Оксани Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко Анни Володимирівни, Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, свідоцтва про придбання майна, витребування майна, скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав,-

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В., ПАТ «МТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В. про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, свідоцтва про придбання майна, витребування майна, скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав.

Разом із позовною заявою до суду надано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна: торгівельно - виставкого центру, загальною площею 2 648 кв.м.. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що спір виник з приводу вказаного нерухомого майна, а на сьогоднішній день існує реальна загроза щодо відчуження нерухомого майна, що у разі задоволення позовних вимог може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ МТБ Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 , старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В., приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В. не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 представляє її адвокат. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується крім іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Як вбачається із виділених матеріалів, між сторонами виник спір щодо визнання незаконним та скасування акту державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. про передачу майна - торгівельно - виставкого центру, загальною площею 2 648 кв.м.. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 стягувачу ПАТ «МТБ Банк» в рахунок погашеня боргу, свідоцтва №1520 від 28 вересня 2018 року про придбання майна, витребування спірного майна, скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав власності ПАТ «МТБ Банк».

Разом із позовною заявою, адвокат позивача ОСОБА_1 . - Воронюк М.О. подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборону відчуження на вище вказане нерухоме майно.

Однак, заявником не надано будь - яких доказів щодо намірів банка відчужити спірне нерухоме майно на користь інших осіб, також слід зазначити, що вказане нерухоме майно було забезпечено іпотекою, в якості виконання зобов`язання за кредитним договором, при цьому заборгованість за кредитом позивач не спростовує. Крім того, подана заява не містить достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість припущень заявника про те що, невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Таким чином, постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та дійшов до передчасного висновку про задоволення вказаної заяви в повному обсязі.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Нікітіної Оксани Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задовольнити частково, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 21 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко